Київський районний суд м. Полтави
Справа № 552/1366/17
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м у к р а ї н и

03 серпня 2017 року Київський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді Яковенко Н.Л.,

при секретарі Кондрі Ю.Ю.,

за участю

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 13 березня 2017 року звернулася в Київський районний суд м. Полтави з позовом до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів.

В своїй позовній заяві посилалася на те, що рішенням суду від 09 грудня 2013 року відповідача ОСОБА_2 зобов'язано сплачувати аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання сина в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку до повноліття дитини.

Також вказувала, що відповідач аліменти не сплачує, внаслідок чого станом на 01 жовтня 2016 року утворилася заборгованість в розмірі 30857,83 грн.

В своїй позовній заяві просила суд стягнути з відповідача на її користь неустойку за прострочення сплати аліментів в розмірі 9396,10 грн.

В судовому засіданні представник позивача повністю підтримала подану до суду позовну заяву, посилаючись на викладені в ній обставини. Уточнила розмір неустойки, просила стягнути з відповідача суму неустойки за прострочення сплати аліментів в розмірі 9269,52 грн.

Відповідач в судовому засіданні не оспорював наявність заборгованості по аліментах, але не погоджувався з розміром такої заборгованості. Позовні вимоги про стягнення неустойки не визнавав, посилаючись на те, що його вина у виникненні заборгованості відсутня, аліменти в повному обсязі не сплачує, оскільки не працює та не має постійного заробітку.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до висновків про задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 є матір'ю, а відповідач ОСОБА_2 є батьком малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 09 грудня 2013 року в справі № 554/14095/13-ц, яке вступило в законну силу, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 31 жовтня 2013 року по досягнення дитиною повноліття.

Також встановлено, що судове рішення добровільно відповідачем не виконується, знаходиться на примусовому виконанні в Київському відділі державної виконавчої служби м. Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області.

Згідно з довідкою-розрахунком державного виконавця Київського ВДВС м. Полтава станом на 01 жовтня 2016 року загальна заборгованість по аліментам за судовим рішенням складає 30857,83 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України, в редакції, станом на час вирішення справи судом, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

В даній редакції норма ч. 1 ст. 196 СК України набрала чинність з 08 липня 2017 року.

Станом на час виникнення правовідносин між сторонами частиною 1 ст. 196 СК України було передбачено, що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Верховним Судом України в постанові від 2 листопада 2016 року у справі N 6-1554цс16 (враховуючи редакцію ст. 196 СК України станом на час виникнення правовідносин між сторонами) висловлена правова позиція, згідно з якою з урахуванням правої природи пені, як дієвого стимулу належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість зі сплати аліментів за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

Дослідженими в справі доказами встановлено та не оспорювалося відповідачем, що ОСОБА_2 на виконання судового рішення аліменти на користь позивача ОСОБА_3 у відповідному розмірі не сплачувалися, у зв'язку з чим наявна значна сума заборгованості.

Обставини, які б давали підстави вважати, що аліменти не сплачуються з поважних причин, дослідженими в справі доказами, не встановлені.

Та обставина, що відповідач не має постійного місця роботи та стабільного заробітку не може слугувати підставою для звільнення його від сплати пені за прострочення аліментів, оскільки як встановлено судом ОСОБА_2 має задовільний стан здоров'я, є працездатною особою, має задовільний стан здоров'я та не перебуває на обліку в центрі зайнятості як особа, що шукає роботу, йому не було надано статус безробітного.

Тому суд, вирішуючи справу в межах наданих до суду доказів, приходить до висновку про наявність вини ОСОБА_2 в наявності заборгованості по аліментам.

При вирішенні справи суд також виходить з того, що відповідач ОСОБА_2 не погоджуючись з розміром заборгованості по аліментах згідно розрахунку державного виконавця, жодних своїх розрахунків суду не надав.

Згідно з положеннями СК України аліменти призначаються та виплачуються щомісяця, тому за змістом ст. 196 СК України пеня нараховується не всю суму заборгованості, а її нарахування обмежується сумою несплачених аліментів за той місяць, в якому не проводилося стягнення аліментів.

Позивач, звертаючись до суду з вимогами про стягнення з відповідача неустойки (пені) у зв'язку з наявністю заборгованості по аліментам, надала до суду розрахунок суми неустойки, здійснений відповідно до норм законодавства.

Надаючи до суду 03 серпня 2017 року уточнений розмір заборгованості пені та заявляючи вимоги про стягнення пені в розмірі 9269,52 грн., позивач вірно здійснює розрахунок пені від суми несплачених аліментів не на загальну суму заборгованості, а виходячи з суми чергового несплаченого місячного платежу.

При цьому представником позивача в уточненому розрахунку додатково враховано суми коштів в рахунок аліментів, квитанції про сплату яких було відповідачем додатково надано в судовому засіданні та обґрунтовано не враховано всі суми, на сплачу яких посилається відповідач. З решти поданих квитанції вбачається, що такі виплати були здійснені поза межами періоду, який є предметом судового розгляду. Окрім того, з частини квитанцій вбачається, що сплачені за ними суми коштів не є сумами грошових коштів, сплачених в рахунок боргу по аліментам.

За таких обставин, вирішуючи справу в межах заявлених вимог та наданих до суду доказів, враховуючи норми ст. ст. 195, 196 Сімейного кодексу України, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Тому з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_3 підлягає стягненню розмір неустойки за прострочення сплати аліментів в сумі 9269,52 грн.

Також з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені та документально підтверджені судові витрати в сумі 640 грн.

Керуючись ст.ст. 209, 213-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в сумі 9269 грн. 52 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 понесені судові витрати в сумі 640 грн.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Полтавської області через Київський районний суд м. Полтави шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий Н.Л.Яковенко

03.08.2017