1 УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИСправа № 335/9439/17 2/335/1729/2017
про відмову у відкритті провадження у справі
11 серпня 2017 р. суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Шалагінова А.В., ознайомившись з позовною заявою ОСОБА_1 до Управління державної реєстрації фізичних осіб Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради, ОСОБА_2, третя особа Служба (управління) у справах дітей Вознесенівського району, про визнання відмови незаконною, зобовязання вчинити певні дії,
10 серпня 2017 р. ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до Управління державної реєстрації фізичних осіб Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради (далі відповідач-1), ОСОБА_2 (далі відповідач-2), третя особа Служба (управління) у справах дітей Вознесенівського району, в якому просила:
визнати відмову Управління державної реєстрації фізичних осіб департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради у знятті з реєстраційного обліку та реєстрацію за новим місцем проживання малолітнього ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з матірю незаконною;
зобовязати Управління державної реєстрації фізичних осіб департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради зняти з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1 та здійснити реєстрацію за новим місцем проживання, за адресою: АДРЕСА_2, малолітнього ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матірю.
Вивчивши позовну заяву з доданими до неї матеріалами приходжу до висновку, що у відкритті провадження у справі необхідно відмовити з таких підстав.
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 122 Цивільного процесуального кодексу (далі ЦПК) України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заяву не належить розглядати в порядку цивільного судочинства.
Як випливає зі змісту вимог позовної заяви, позивач просить визнати відмову відповідача-1 у знятті з реєстраційного обліку та реєстрацію за новим місцем проживання малолітнього ОСОБА_2 разом з матірю незаконною та зобовязати вчинити певні дії, направлені на зняття та реєстрацію нового місяця проживання.
За вимогами частини першої статті 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.
Згідно з ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Відповідно до ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій. Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.
В даному випадку Управління державної реєстрації фізичних осіб Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради є субєктом владних повноважень у розумінні пункту 7 частини першої статті 3 КАС України, та спір виник з приводу здійснення останнім повноважень, передбачених постановою КМУ від 2 березня 2016 р. № 207 «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру».
Крім того, зі змісту позовних вимог випливає, що позивач зверталась до відповідача-1 із заявами щодо зняття/реєстрації місця проживання відносно її малолітньої дитини, на яку отримала відмову у звязку з відсутністю відповідного дозволу батька.
Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління державної реєстрації фізичних осіб Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради ґрунтуються на неправомірності дій відповідача та стосуються зобовязання субєкта владних повноважень вчинити певні дії, що відповідає способам захисту, визначеним у пункті 3 частини четвертої статті 105 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.
Відповідно до розяснень, які містяться у пункті 3 Постанови Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні виходити з того, що відповідно до статей 15, 16 ЦПК у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17; далі КАС), Господарським процесуальним кодексом України (статті 1, 12; далі ГПК), Кримінальним процесуальним кодексом України (далі КПК) або Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) віднесено до компетенції адміністративних, господарських судів, до кримінального провадження чи до провадження в справах про адміністративні правопорушення. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства. У звязку з наведеним суди мають виходити з того, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, субєктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).
Поряд із цим, відомостей про наявність відповідного рішення суду про надання дозволу на зміну реєстрації місця проживання дитини за відсутності згоди батька, матеріали справи не містять. Відтак, спору про цивільне право позивача, який би стосувався права на зняття з реєстрації/реєстрації місця проживання дитини між позивачем та відповідачем-1, немає. Натомість, зміст позовних вимог до відповідача-2 у позовній заяві взагалі відсутній.
Відтак, в межах даної позовної заяви позивачем оспорюються дії та рішення, які повязані із не вчиненням відповідачем-1 дій щодо реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання малолітньої дитини за відсутності згоди батька, які віднесені до компетенції Управління державної реєстрації фізичних осіб Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради при здійсненні владних (управлінських) функцій.
З наведених підстав, доходжу висновку, що розгляд позовної заяви ОСОБА_1 має здійснюватися за правилами адміністративного судочинства, з огляду на що у відкритті провадження у справі слід відмовити, із розясненням позивачеві її права звернутись до адміністративного суду з відповідним позовом з урахуванням правил підсудності, визначених статтями 18, 19 Кодексу адміністративного судочинства України (тобто, до місцевого загального суду за місцем проживання позивача або за місцем знаходження відповідача).
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції.
Відповідно до розяснень, які містяться у пункті 42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 р. № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» статтею 7 Закону № 3674-VI врегульовано загальні питання повернення сплачених сум судового збору з підстав, визначених цією статтею, і перелік яких є вичерпним. Питання про повернення сплаченої суми судового збору вирішується судом за результатами розгляду справи, у тому числі й за відсутності заяви (клопотання) сторони чи іншого учасника судового процесу про повернення суми судового збору (статті 214, 215 ЦПК). Про таке повернення зазначається: в ухвалі, якою заява повертається або відмовляється у відкритті провадження у справі, за подання якої сплачується судовий збір; у резолютивній частині судового рішення, яким закінчується розгляд справи по суті (при цьому в його мотивувальній частині наводяться підстави повернення сум судового збору згідно із Законом № 3674-VI); в ухвалі про повернення сум судового збору, постановленій як окремий процесуальний документ. При цьому поданий заявником платіжний документ, що підтверджує сплату судового збору, повертається заявнику, а до матеріалів справи приєднується належним чином посвідчена копія цього документа. Про заміну зазначеного документа копією здійснюється відповідна відмітка в описі справи.
Оскільки у відкритті провадження у справі суд відмовляє, тому сума судового збору у розмірі 640,00 гривень, сплачена позивачем, також підлягає поверненню.
Керуючись ст.ст. 122, 210 ЦПК України, суддя
Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління державної реєстрації фізичних осіб Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради, ОСОБА_2, третя особа Служба (управління) у справах дітей Вознесенівського району, про визнання відмови незаконною, зобовязання вчинити певні дії.
Повернути ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійок, сплачений відповідно до квитанції № 0.0.822609399.1 від 8 серпня 2017 р.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня отримання копії ухвали.

Суддя А.В. Шалагінова