Апеляційний суд Житомирської області
Категорія 27 Доповідач Коломієць О. С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді : Коломієць О.С.

суддів: Гансецької І.А., Шевчук А.М.

з участю секретаря

судового засідання: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Богунського районного суду м.Житомира від 18 квітня 2017 року

встановила:

У листопаді 2016 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом та просив звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за договором про іпотечний кредит № 9125905 від 23.08.2013 року, укладеного між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_3. В обґрунтування позову зазначив, що в забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором, 23.08.2013р. між Банком та ОСОБА_2 був укладений договір іпотеки, відповідно до якого ОСОБА_2 надав в іпотеку житловий будинок загальною площею 354,2 кв.м., житловою площею 69,5 кв.м. та земельну ділянку площею 0,0620 га, кадастровий номер :10:013:0014, що знаходяться за адресою : вул. Денишівська, 70 м.Житомир, які належать йому на праві власності.

ОСОБА_3 свої зобовязання за кредитним договором належним чином не виконувала, в звязку з чим її заборгованість станом на 01.04.2017 року склала 391 587 грн. 25 коп., яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 318 306 грн. 23 коп., заборгованості по процентам в розмірі 36 487 грн. 62 коп. та пені за несвоєчасне погашення кредиту в розмірі 36 793 грн. 40 коп.

Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 18 квітня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням позивач звернувся з апеляційною скаргою. В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, недоведеність обставин, що мають значення для справи, просить скасувати зазначене рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю. В обґрунтування зазначає, що висновок суду про відмову у задоволенні позову через неспівмірність заборгованості за основним зобовязанням з вартістю майна, переданого в іпотеку в рахунок забезпечення належного його виконання є незаконним та необґрунтованим, оскільки законодавство не передбачає такої підстави для відмови у задоволенні позову і вказані обставин можуть бути враховані лише у разі, якщо порушення основного зобовязання іпотекодержателю не завдає збитків. Крім того, у звязку з порушенням відповідачем та третьою особою обовязків, встановлених Кредитним та Іпотечними договорами, Банк скористався своїм правом вимагати дострокового повернення всієї суми кредиту і через його невиконання, звернути стягнення на предмет іпотеки.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 23.08.2013 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_3 було укладено Договір про іпотечний кредит № 9125905, за умовами якого останній було надано кредит на споживчі цілі в розмірі 495 000,00 грн., зі взятими на себе зобов'язаннями повернути кредит та сплатити проценти у розмірі 19 % річних в строк до 22 серпня 2018 року (а.с.47,48).

На виконання зобовязань даного договору 23.08.2013 року між Банком та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого, останній передав банку в іпотеку нерухоме майно, а саме : житловий будинок загальною площею 354,2 кв.м. та земельну ділянку площею 0,0620 га, що знаходяться за адресою : вул. Денишівська, 70 в м.Житомирі, які належить йому на праві власності.

Відповідно до п.2.5.2 Договору іпотеки договірна вартість предмета іпотеки становить 1 432 053,00 грн.

Згідно п. 5.2, 7.1, 7.3 договору іпотеки іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо у момент настання строку виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, іпотечним договором вони не будуть виконані в повному обсязі або частково. Звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватися на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або відповідного застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.

Отримавши кредитні кошти, боржник ОСОБА_3 умови договору кредиту належним чином не виконувала, внаслідок чого станом на 01.04.2017 року заборгованість за кредитним договором склала 391 587 грн. 25 коп., з яких заборгованість за кредитом в розмірі 318 306 грн. 23 коп., заборгованість по процентам в розмірі 36 487 грн. 62 коп. та пеня за несвоєчасне погашення кредиту в розмірі 36 793 грн. 40 коп.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що боржником ОСОБА_3 умови кредитного договору не виконуються, остання здійснює часткові ануїтетні платежі, у зв'язку із чим виникла заборгованість по кредиту 88 015,68 грн. та по відсотках 11353,03 грн. Разом з тим, враховуючи вартість предмету іпотеки по відношенню до суми заборгованості, суд дійшов висновку, що порушення позичальником умов договору не завдає збитків банку та не змінює його права.

Такий висновок суду є помилковим виходячи з наступного.

Згідно статей 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Згідно п.3.3.2, 3.3.3 Договору про іпотечний кредит, повернення кредиту та сплата процентів здійснюється Позичальником згідно з Графіком платежів або достроково відповідно до порядку, визначеного цим Договором. Позичальник зобовязується здійснювати повернення Кредиту та сплату процентів за користування ним щомісячно ануїтетними платежами в розмірі 12841,00 грн. шляхом внесення власних коштів на поточний рахунок.

Пунктом 4.2.2 Договору про іпотечний кредит передбачено, що при виникненні простроченої заборгованості за Основною сумою боргу за Кредитом та/або процентами чи комісійними винагородами, більше ніж на три місяці, а також в інших випадках, передбачених цим Договором, Банк має право вимагати дострокового повернення Кредиту, сплати нарахованих процентів та інших платежів за цим Договором та стягнути заборгованість за цим Договором в примусовому порядку, в тому числі, шляхом звернення стягнення на заставне майно.

Пунктом 4.1.4 Договору іпотеки передбачено, що Банк має право вимагати дострокового виконання зобовязань, забезпеченого іпотекою за цим договором, а якщо вимога не буде задоволена, незалежно від настання Строку виконання зобовязання, звернути стягнення на предмет іпотеки, у тому числі у разі невиконання та/або неналежного виконання Позичальником кредитного договору (в тому числі й щодо сплатити будь-яких платежів, які повинні здійснюватися відповідно до кредитного договору, якщо прострочення строку будь-якого з платежів або його частина становить більше трьох місяців).

Відповідно до доданого розрахунку кредитної заборгованості від 03.04.2017 року, позичальником ОСОБА_3 умови договору виконувались несвоєчасно та не в повній мірі. Починаючи з листопада місяця 2014 року за позичальником рахується прострочена заборгованість по кредиту та відсоткам, останній платіж в сумі 5000,00 грн. внесено в жовтні 2016 року. четвер

У звязку з порушенням зобовязань, позивачем на виконання п.3.9.1, 3.9.2 умов Договору про іпотечний кредит та п.4.1.10 Іпотечного договору, 13.06.2016 р. направлено вимоги іпотекодавцю та боржнику про усунення порушень договорів та про дострокове повернення всієї суми кредиту та повязаних з ним платежів. Крім того, зазначено, що у випадку непогашення заборгованості за договором про іпотечний кредит в строк, зазначений в даній Вимозі, Банком буде вжито заходів для захисту порушених прав у порядку, передбаченому чинним законодавством України. Вищевказані вимоги ОСОБА_2 отримав особисто 17.06.2016 року (а.с.70-73) .

З огляду на вказане, враховуючи, що сторони договору обумовили право банку вимагати повернення усієї суми кредиту у випадку прострочення позичальником повернення частини кредиту та у разі несплати ним нарахованих відсотків чи комісійної винагороди за користування кредитними коштами, а тому, з урахуванням того, що з листопада 2014 року боржником неналежним чином виконуються умови, у зв'язку із чим у нього утворилася заборгованість, а досудове врегулювання спору не дало бажаних результатів, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для дострокового повернення кредиту. Подальша часткова сплата боржником платежів у відповідності до графіку правового значення для вирішення справи не має. У звязку з чим, підстави на які послався суд при визначенні суми заборгованості по тілу кредиту в розмірі 88 015,68 грн. та по відсотках в розмірі 11 352,03 грн. не відповідають вимогам Закону і є необґрунтованими.

Також колегія суддів не погоджується з висновком суду, що порушення позичальником умов договору, враховуючи вартість предмету іпотеки по відношенню до суми заборгованості, не завдає збитків банку та не змінює його прав виходячи з наступного.

Згідно з ч.1 ст.12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обовязків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобовязання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки.

Частиною 1 статті 33 та статті 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основними зобовязаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до положень ч.3 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» суд має право відмовити у задоволенні позову іпотекодержателю про дострокове звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобовязання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю й не змінює його прав.

Законодавством не передбачено такої підстави для відмови в задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки як неспівмірність заборгованості за основним зобовязанням з вартістю майна, переданого в іпотеку в рахунок забезпечення належного його виконання. Зазначене може бути враховано лише в разі, якщо порушення основного зобовязання іпотекодержателю не завдано збитків (постанова ВСУ у справі № 6-340цс15 від 04.11.2015р.)

У звязку з наявною простроченою заборгованістю за договором про іпотечний кредит через неналежне виконання іпотекодавцем та боржником своїх зобовязань, банку завдано збитків, що в свою чергу змінює обсяг його прав, а тому колегія суддів дійшла висновку, що банк набув право на задоволення своїх вимог шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Разом з тим, вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягають до задоволення виходячи з наступного.

Так, відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, крім іншого, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Згідно із ч. 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього.

Виходячи зі змісту поняття ціни як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо та аналізу норм статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку», у розумінні норми статті 39 цього Закону встановлення початкової ціни предмета іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 Закону України «Про іпотеку» (Правові висновки Верховний Суду України у постановах від 13 травня 2015 року (справа № 6-63цс15), від 13 травня 2015 року (№ 6-53цс15), 16 вересня 2015 року (№ 6-495цс15 та 6-1193цс15), 27 травня 2015 року (№ 6-332цс15), 10 червня 2015 року (№ 6-449цс15), 3 лютого 2016 року (№ 6-2026цс15), 21 жовтня 2015 року (№ 6-1561цс15), 8 червня 2016 року (№ 6-1239цс16), 7 жовтня 2015 року (№ 6-1935цс15), 4 листопада 2015 року (№ 6-340цс15).

За змістом ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що під час апеляційного розгляду справи представником ПАТ «Державний ощадний банк України» наданий висновок № 170719-М субєкта оціночної діяльності, згідно якого вартість предмета іпотеки (житлового будинку та земельної ділянки) станом на 19.07.2017р. складає 1 871 800,00 грн.

Разом з тим, на підтвердження вартості предмета іпотеки представником відповідача також надано висновки оцінювача майна № ESK-6 та № ESK-7, відповідно до яких вартість предмета іпотеки (житлового будинку та земельної ділянки) разом станом на 24.07.2017 року складає 7 875 197,00 грн.

Таким чином, оцінки іпотечного майна, які надані представниками сторін відрізняються на 6 003 397,00 грн. При цьому сторони не досягли згоди щодо ціни продажу предмета іпотеки.

За таких обставин, враховуючи, що надані висновки субєктів оціночної діяльності щодо ціни іпотечного майна суттєво відрізняються один від одного, суд не є фахівцем в галузі оцінки майна, а встановлення дійсної початкової ціни потребує спеціальних знань, по справі необхідно провести відповідну судову експертизу.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Проте незважаючи на роз`яснення під час судового засідання сторонам правових наслідків заявлення або не заявлення клопотання про призначення відповідної судової експертизи з визначення вартості предметів іпотеки на час вирішення спору, останні відмовилися скористатися цим процесуальним правом.

Дані обставини перешкоджають апеляційному суду зазначити у рішенні про звернення стягнення на предмет іпотеки початкову ціну предметів іпотеки для їх подальшої реалізації відповідно заявлених вимог, як того вимагає ст. 39 Закону України.

Враховуючи викладене, вимоги ПАТ «Державний ощадний банк України» про звернення стягнення на предмет іпотеки не можуть бути задоволені.

Таким чином, апеляційна скарга представника позивача підлягає частковому задоволенню, рішення районного суду скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні заявлених вимог з вказаних підстав.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» задовольнити частково.

Рішення Богунського районного суду м.Житомира від 18 квітня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки з інших підстав.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий : Судді :