Справа №587/1438/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Корольова Г. Ю.
Номер провадження 22-ц/788/1104/17 Суддя-доповідач - Кононенко О. Ю.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2017 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Кононенко О. Ю.,

суддів - Собини О. І. , Ткачук С. С.

з участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - адвоката Молібог Юлії Миколаївни

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 11 травня 2017 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, Товариства з обмеженою відповідальністю «АТП 1054», треті особи: приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Нанка Тетяна Іванівна, приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Мазна Ганна Іванівна, про визнання майна об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, визнання права власності на майно, визнання договорів поставки удаваними правочинами,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 11 травня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ТОВ «АТП 1054», треті особи: приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Нанка Т.І., приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Мазна Г.І., про визнання майна об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, визнання права власності на майно, визнання договорів поставки удаваними правочинами відмовлено за необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 - адвокат Молібог Ю.М., посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

При цьому зазначає, що судом проведений розгляд справи поверхнево, обставини справи встановлені не вірно. Вважає, що її позовні вимоги підлягають задоволенню.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, позивача ОСОБА_3 та її представника - адвоката Молібог Ю.М., які підтримали доводи апеляційної скарги, представника відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_8, який проти скарги заперечував, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_9 перебували у шлюбі з 24 лютого 2001 року по 20 червня 2012 року. Від шлюбу у них народилася дочка ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1 (том 1, а.с. 8-11).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_9 помер. Після його смерті до приватного нотаріуса Нанка Т.І. із заявами про прийняттям спадщини звернулися позивач в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_10 та мати померлого ОСОБА_5 За наслідками розгляду заяв, ОСОБА_10 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 02 липня 2015 року на 1/2 частину банківських вкладів. (том 1 а.с. 35-77).

За життя, 30 листопада 2012 року ОСОБА_9 прийняв наступне рішення: «для забезпечення діяльності ТОВ «АТП 1054» збільшити Статутний капітал товариства з 3000 грн. до 1253000 грн. за рахунок майнового внеску засновника - Автобус «Богдан», марка А, модель 092Н2, номер шасі НОМЕР_8; Автобус «Богдан», марка А, модель 092Н2, номер шасі НОМЕР_9; Автобус «Богдан», марка А, модель 092Н2, номер шасі НОМЕР_10; Автобус «Рута», модель 22 Инва СПГ, номер шасі НОМЕР_11.

Відповідно до вказаного рішення, були внесені зміни до Статуту ТОВ «АТП 1054», які зареєстровано 30 листопада 2012 року за № 5008604, а саме: п. 4.1. «товариством створений статутний капітал 1253000 грн. 00 коп. за рахунок грошового та майнового внеску у таких розмірах: 1) грошового внеску - 3000 грн. 00 коп. 2) майнового внеску: Автобус «Богдан», марка А, модель 092Н2, номер шасі НОМЕР_8 - 1 шт, вартістю 360000 грн.; Автобус «Богдан», марка А, модель 092Н2, номер шасі НОМЕР_9 - 1 шт, вартістю 360000 грн.; Автобус «Богдан», марка А, модель 092Н2, номер шасі НОМЕР_10 - 1 шт, вартістю 360000 грн.; Автобус «Рута», модель 22 Инва СПГ, номер шасі НОМЕР_11 1 шт, вартістю 170000 грн.

На момент реєстрації змін до статутного капіталу внесено 1253000 грн. 00 коп., що становить 100% статутного капіталу (том 1, а.с. 14-24, 123-131,141-167).

Також встановлено, що рішення ОСОБА_9, як учасника ТОВ «АТП 1054» та затвердження Статуту товариства у новій редакції відбулося 30 листопада 2012 році, тобто коли позивач та померлий ОСОБА_9 вже не перебували між собою у зареєстрованому шлюбі.

Відмовляючи ОСОБА_3 у задоволенні позовних вимог про визнання майна об'єктом права спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності на майно, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надала доказів на підтвердження того, що спірні транспортні засоби були придбані в період шлюбу та за спільні кошти подружжя.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 60, ч. 1 ст. 61 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками:

1) час набуття майна;

2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

Таким чином, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для надання такому майну статусу спільної сумісної власності подружжя.

До таких висновків прийшов Верховний Суд України в своїх постановах від 07 грудня 2016 року у справі № 6-1568цс16 та від 05 квітня 2017 року у справі № 6 399цс17.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_9 перебували у зареєстрованому шлюбі з 24 лютого 2001 року. Рішенням Зарічного суду м. Суми від 20 червня 2012 року шлюб розірвано. (том 1, а.с. 9,11). Позовну заяву про розірвання шлюбу з ОСОБА_3, ОСОБА_9 обґрунтовував тим, що шлюбні відносини припинені, починаючи з травня 2010 року вони мешкали окремо (том 1, а.с. 188).

26 серпня 2011 року між ПАТ «Завод «Часівоярські автобуси» та ОСОБА_9 був укладений договір поставки № 422 автобуса загального призначення РУТА 22, номер шасі НОМЕР_12, номер кузова НОМЕР_11, номер двигуна НОМЕР_13. Відповідно до умов цього договору, ОСОБА_9 оплатив його вартість в розмірі 202656 грн. (том 1, а.с. 142-146).

Таким чином, вказаний автобус був придбаний ОСОБА_9 під час перебування у зареєстрованому шлюбі з позивачем, однак колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач не надала доказів того, що спірний транспортний засіб був придбаний за спільні кошти подружжя. Як встановлено судом і не спростовано позивачем у справі, фактично шлюбні стосунки з ОСОБА_9 були припинені з травня 2010 року і саме з цього часу вони разом не проживали.

Тому доводи позивача про те, що вона з 2007 року здійснювала підприємницьку діяльність та отримувала дохід, висновків суду не спростовують і не підтверджують, що джерелом набуття спірного автобуса були спільні сумісні кошти подружжя.

Крім того, позивач не надала жодних доказів щодо часу придбання та джерела набуття іншого майна, а саме автобуса «Богдан», марка А, модель 092Н2, номер шасі НОМЕР_8; автобуса «Богдан», марка А, модель 092Н2, номер шасі НОМЕР_9; автобуса «Богдан», марка А, модель 092Н2, номер шасі НОМЕР_10. З наданих суду доказів вбачається лише, що вони були зареєстровані за ОСОБА_9 та на підставі актів приймання-передачі були передані до статутного капіталу ТОВ «АТП 1054», за яким вони зареєстровані з 10 січня 2013 року (том 1, а.с. 124-129).

Відповідно до приписів ст. ст. 113, 115 ЦК України, ст. ст. 1, 12 Закону України «Про господарські товариства», ТОВ є власником майна, переданого йому учасником у власність як вклад до статутного капіталу.

Як встановлено судом першої інстанції, 30 листопада 2012 року вищезазначені транспортні засоби були передані ТОВ «АТП 1054» учасником ОСОБА_9 у власність як вклад до статутного капіталу, тому вони не мають ознак об'єкта права спільної сумісної власності подружжя.

Заявляючи вимоги про визнання права власності на 1/2 частину автомобіля ГАЗ 32213 ПЕ СПГ червоного кольору, 2007 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, номер кузова: НОМЕР_14; 1/2 частину автобуса А 092Н2, жовтого кольору, 2011 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_3, номер кузова: НОМЕР_15; 1/2 частину причіпу Boat 8904,5001 сірого кольору, 2007 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_4, номер кузова: НОМЕР_16; 1/2 частину автобуса БАЗ 2215 жовтого кольору, 2006 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_5, номер кузову: НОМЕР_17, позивач, всупереч вимогам ст.ст. 10, 60 ЦПК України, не надала суду доказів на підтвердження часу та джерел його набуття.

Відносно позовної вимоги про визнання за ОСОБА_3 права власності на 1/4 частину автобуса ГалАЗ 3207 зеленого кольору, 2008 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_6, номер кузову: НОМЕР_18 та 1/4 частину автобусу ГалАЗ 3207 зеленого кольору, 2008 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_7, номер кузову: НОМЕР_19, співвласником яких є ТОВ «АТП 1054», то слід зазначити наступне. З копій свідоцтв про їх реєстрацію вбачається, що зареєстровані вказані автобуси за ОСОБА_9 28 вересня 2013 року (том 1, а.с. 66), тобто вже після розірвання шлюбу з позивачем. Доказів того, що це майно є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, позивач не надала.

З матеріалів справи вбачається, що між ПАТ «Завод «Часівоярські автобуси» та ОСОБА_5 були укладені договори поставки автобусів № 317 від 30 червня 2011 року, № 253 від 24 травня 2011 року та № 223 від 05 травня 2011 року (том 1, а.с. 157, 161, 167). Зі змісту цих договорів та актів приймання-передачі вбачається, що ОСОБА_5 було придбано 7 автобусів, а саме:

автобус Рута 25, колір жовтий, номер шасі НОМЕР_20, номер кузова НОМЕР_21, номер двигуна НОМЕР_22;

автобус Рута 25, колір жовтий, номер шасі НОМЕР_23, номер кузова НОМЕР_24, номер двигуна НОМЕР_25;

автобус Рута 25, колір жовтий, номер шасі НОМЕР_26, номер кузова НОМЕР_27, номер двигуна НОМЕР_28;

автобус Рута 25, колір жовтий, номер шасі НОМЕР_29, номер кузова НОМЕР_30, номер двигуна НОМЕР_31;

автобус Рута 25, колір жовтий, номер шасі НОМЕР_32, номер кузова НОМЕР_34, номер двигуна НОМЕР_33;

автобус Рута 25, колір жовтий, номер шасі НОМЕР_35, номер кузова НОМЕР_36, номер двигуна НОМЕР_37;

автобус Рута 25, колір жовтий, номер шасі НОМЕР_38, номер кузова НОМЕР_39, номер двигуна НОМЕР_40.

ОСОБА_3, звертаючись до суду з вимогами про визнання договорів поставки удаваними правочинами, просила визнати придбані за цими договорами транспортні засоби об'єктами права спільної сумісної власності подружжя та визнати за нею право власності на 1/2 їх частину. При цьому зазначила не 7, а 12 автобусів, які належать відповідачу ОСОБА_5, однак не обґрунтувала жодними доводами свої вимоги відносно ще 5 транспортних засобів.

Відмовляючи ОСОБА_3 у задоволенні позовних вимог про визнання договорів поставки удаваними правочинами, суд першої інстанції правильно виходив з того, що позивач не довела, що спірні договори були вчинені для приховання інших правочинів.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 235 ЦК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Згідно з положеннями ст. 202 ЦК України, під правочином розуміють дії, спрямовані на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. Дії як юридичні факти мають вольовий характер і можуть бути правомірними та неправомірними. Правочини належать до правомірних дій, спрямованих на досягнення правового результату.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені ст. 203 ЦК України, зокрема, відповідно до частини 5 даної статті, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до вимог статті 60 ЦПК України, позивач, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, не довела спрямованість волі сторін в оскаржуваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, що передбачені вчиненим правочином.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що законних підстав для задоволення такої вимоги немає.

З матеріалів справи також вбачається, що оскаржувані договори поставки укладені між ПАТ «Завод «Часівоярські автобуси» та ОСОБА_5 На її ім'я оформлені накладні, касові ордери, акти приймання-передачі транспортних засобів (том 1, а.с. 147-167).

Під час перебування у шлюбі, ОСОБА_9, як фізична особа-підприємець, отримав в ПАТ «ПроКредит Банк» грошові кошти за кредитним договором № 1201.42063 від 19 вересня 2011 року у розмірі 100000 доларів США та за кредитним договором № 1201.42063-ДТ від 29 вересня 2011 року у розмірі 66300 доларів США. Цільове призначення кредиту - придбання основних засобів (том 2, а.с. 105-110). Поручителем за вказаними кредитними договорами стала ОСОБА_3, про що було укладено договір поруки № 29094-ДП від 19 вересня 2011 року (том 2, а.с. 111-112).

Однак доводи апеляційної скарги про те, що зазначені в договорах поставки автобуси були фактично придбані не ОСОБА_5, а ОСОБА_9 за сімейні кошти, одержані в кредит від ПАТ «ПроКредит Банк», суперечать матеріалам справи, з яких вбачається, що договори поставки між ПАТ «Завод «Часівоярські автобуси» та ОСОБА_5 були укладені 05 травня 2011 року, 24 травня 2011 року та 30 червня 2011 року, оплата за цими договорами була проведена в день їх укладення, а кредити ОСОБА_9 отримав лише 19 та 29 вересня 2011 року.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позовних вимог і відсутність законних підстав для визнання за позивачем права власності на 1/2 частину спірного майна.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним і обгрунтованим, відповідає нормам матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст. ст. 308, 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - адвоката Молібог Юлії Миколаївни відхилити.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від від 11 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набрала законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді -