РІШЕННЯ

Іменем України

10.08.2017 Франківський районний суд м.Львова в складі:

Головуючого-судді Лозинського Б.М.

за участі секретаря судового засідання- Бугайчук В.М.

представника позивача- ОСОБА_3

представника відповідача- Швед В.Я.

розглянувши у відкритому судовому засідання в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «ВіЕс Банк» про визнання кредитного договору недійсним, суд,-

в с т а н о в и в

позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про визнання недійсним кредитного договору №KF 48106 від 28 березня 2008 року укладеного між ОСОБА_1 та ВАТ «Електрон Банк» ( правонаступником якого є - ПАТ «ВіЕс Банк») та визнання недійсним Іпотечного договору від 28 березня 2008 року, укладеного між ОСОБА_1 ВАТ «Електрон Банк» ( правонаступником якого є - ПАТ «ВіЕс Банк», посвідченого ОСОБА_2, приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за№445.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що Кредитний договір (п.1.3.) містить такі істотні умови як розмір відсотків, що підлягають сплаті Банку за користування кредитом (12 % річних), порядок їх розрахунку.

Проте, ні в кредитному договорі, ні в додатках до нього не визначена реальна відсоткова ставка та абсолютне значення здорожчання кредиту.

Тому, під час укладення кредитного договору з додатками, Позивач виходив з того, що він буде сплачувати 12 % річних за користування кредитом.

Позивач зазначає, що Банк під час укладення кредитного договору приховав від Позивача повну та об'єктивну інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту для здійснення позичальником свідомого вибору схеми кредитування та вказав у договорі занижені значення показників суттєвих умов договору, чим ввів в оману Позивача щодо реальної відсоткової ставки, абсолютного значення здорожчання кредиту та кінцевої загальної суми кредиту, яку Позивач сплатив би Відповідачу, проводячи оплату встановленими у договорі розмірами щомісячних платежів у визначеній у договорі кількості таких платежів.

Вважає, що в діях банку вбачається умисел на введення в оману Позивача як позичальника за кредитним договором, який полягає у навмисному прихованні повної та об'єктивної інформації щодо реальної відсоткової ставки з метою отримання додаткового прибутку.

За таких обставин, просить суд позовні вимоги задовольнити

Представник Позивача - ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, дав пояснення аналогічні викладених у позові. Просить позов задовольнити. Додатково зазначив, що позовні вимоги Позивача підтверджується наявним в матеріалах справи Висновком судового експерта від 20.02.2017 р. за №265/17, зі змісту якого слідує, що реальна процентна ставка на момент укладення кредитного договору №KF 48106 від 28.03.2008 р. складає 13,06 % та є вищою від визначеної договором реальної ставки та процентної ставки за користування кредитом.

Представник Відповідача - Швед В.Я., в судовому засіданні позов заперечив, та пояснив, що реальна відсоткова ставка зазначена в Додатку №2 від 28 березня 2008 року до кредитного договору яка становить 0,00% є технічною помилкою і не була метою для обману позичальника, оскільки в даному додатку зазначені всі майбутні платежі в розрізі сум погашення основного боргу, сплати відсотків за користування, вартість всіх супутніх послуг. Вважає, що спірний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їх внутрішній волі.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить висновку, що позов підлягає до задоволення, з таких підстав.

За вимогами ст. ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.11 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно положень ст. 3 ЦПК України особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод або інтересів, тому при зверненні до суду позивач повинен доводити свою юридичну заінтересованість у справі.

Судом встановлено, що 28 березня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Електрон банк» (правонаступником якого є ПАТ «ВіЕсБанк») та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № KF 48106, відповідно до умов якого банк зобов'язався надавати позичальнику грошові кошти в сумі 250 000 (двісті п'ятдесят тисяч) доларів США, зі сплатою 12% річних та кінцевим строком погашення кредиту не пізніше 28 березня 2028 року.

При укладенні кредитного договору № KF 48106 від 28 березня 2008 року сторонами було узгоджено та підписано Додаток №2 від 28 березня 2008 року до кредитного договору, в якому визначено розрахунок орієнтовної сукупної вартості кредиту.

Згідно зазначеного додатку Сторони визначили реальну процентну ставку за кредитом у розмірі 0, 00 %.

19 травня 2008 року між Відповідачем та ОСОБА_1 було укладено Додаток №2 до Кредитного договору №KF48106 від 28 березня 2008 року, відповідно до якого Банк зобов'язався надати позичальнику грошові кошти у сумі 316 000, 00 доларів США строком на 20 років.

16 липня 2008 року між Відповідачем та ОСОБА_1 було укладено Додаток №3 до Кредитного договору №KF48106 від 28 березня 2008 року, згідно із яким Банк зобов'язався надати Позичальнику грошові кошти в сумі 411 000, 00 доларів США строком на 20 років.

17 квітня 2009 року була між Відповідачем та ОСОБА_5 була укладена Додаткова угода №2 до Кредитного договору №KF 48106 від 28 березня 2008 року. відповідно до якої сторони дійшли згоди змінити розмір процентної ставки на період з 01 квітня 2009 року по 31 березня 2010 року та збільшити процент за користування кредитом починаючи з 01 червня 2009 року у випадку виникнення простроченої заборгованості за кредитом та/або процентами, та/або недотримання Позичальником вимог щодо страхування майна на умовах та в порядку, визначених в кредитному договорі.

При укладенні вказаної додаткової угоди до Кредитного договору №KF 48106 від 28 березня 2008 року сторонами 17 квітня 2009 року було підписано Додаток до Кредитного договору №KF 48106 від 28 березня 2008 року, в якому визначено розрахунок орієнтовної сукупної вартості кредиту.

Згідно вказаного додатку Сторони визначили реальну процентну ставку за кредитом у розмірі "-21,30%".

28 березня 2008 року з метою забезпечення виконання зобов'язань за оспорюваним кредитним договором між Відкритим акціонерним товариством «Електрон банк» (правонаступником якого є ПАТ «ВіЕсБанк») та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_2, зареєстрований в реєстрі за №445.

Відповідно до п.2 вказаного іпотечного договору з метою повного та своєчасного виконання основного зобов'язання Іпотекодавець передає в іпотеку Іпотекодержателю нерухоме майно разом з усіма його приналежностями, а саме: квартиру АДРЕСА_1, яка складається з 4 житлових кімнат площею 85,8 кв.м. та кухні, загальна площа квартири становить 156, 6 кв.м.

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача - враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.(ст.627 ЦК України).

Стаття 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За змістом ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Законодавством України чітко врегульовані питання щодо недійсності угод (ст.ст. 215-216 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі,; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (частини 1, 3, 5 ст. 203 ЦК України).

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти, сплата яких передбачена ст.1048 ЦК України.

Відповідно до положень ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну скупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо).

Згідно із ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в договорі про надання споживчого кредиту повинні бути зазначені, зокрема, річна відсоткова ставка за кредитом та детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги).

Згідно з ч. 9 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» під час розгляду вимог споживача про відшкодування збитків, завданих недостовірною або неповною інформацією про продукцію чи недобросовісною рекламою, необхідно виходити з припущення, що у споживача немає спеціальних знань про властивості та характеристики продукції, яку він придбаває.

Відповідно до п.3.2 Правил надання банками України інформації про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10.05.2007 року №168, кредитний договір має містити графік платежів у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до цих Правил. У графіку платежів має бути докладно розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом.

Пунктами 3.3; 3.4 Правил надання банками України інформації про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10.05.2007 року №168, передбачено, що банки зобов'язані в кредитному договорі зазначати сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а також зазначити її в процентному значенні та в грошовому виразі у валюті платежу за кредитним договором, у вигляді: а) реальної процентної ставки (у процентах річних), яка точно дисконтує всі майбутні грошові платежі споживача за кредитом до чистої суми виданого кредиту. Банки зобов'язані в кредитному договорі зазначити: вид і предмет кожної супутньої послуги, яка надається споживачу; обґрунтування вартості супутньої послуги (нормативно-правові акти щодо визначення розмірів зборів та обов'язкових платежів, тарифів нотаріусів, страхових компаній, суб'єктів оціночної діяльності, реєстраторів за надання витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про наявність чи відсутність обтяжень рухомого майна, інших реєстрів тощо); про відкриття банківського рахунку, відкритого з метою зарахування на нього суми наданого кредиту або надання кредиту за рахунком (овердрафт), умови відкриття, ведення та закриття такого рахунку, тарифи та всі суми коштів, які споживач має сплатити за договором банківського рахунку у зв'язку з отриманням кредиту, його обслуговуванням і погашенням; правило, за яким змінюється процентна ставка за кредитом, якщо договором про надання кредиту передбачається можливість зміни процентної ставки за кредитом залежно від зміни облікової ставки Національного банку або в інших випадках.

Частиною 2 п. 16. постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» передбачено що суди повинні з'ясувати виконання банками чи іншими фінансовими установами положення статей 11, 18, 21 Закону України «Про захист прав споживачів», а також пункту 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168.

В п. 12 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 12.04.1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» судам України роз'яснено, що у справах за позовами про захист прав споживачів, порушених внаслідок недостовірної або неповної інформації про товар (роботу, послугу) чи недобросовісної його реклами, суд має виходити з припущення, що споживач не має спеціальних знань про властивості та характеристики товарів (робіт, послуг).

На підставі відповідного клопотання представника позивача, судом 13 червня 2016 року було призначено судово-економічну експертизу.

Проведення експертизи доручено експертам Інституту судових експертиз та права.

Клопотанням судового експерта Інституту судових експертиз та права, ОСОБА_6, від 13.09.2016 року, було запропоновано сторонам надати додаткові документи по кредитному договору №KF 48106 від 28 березня 2008 року, які необхідні для проведення експертизи. Копію даного клопотання було направлено судом його сторонам.

Представником Позивача - ОСОБА_3 20.10.2016 року було долучено наявні в Позивача документи для проведення подальшої експертизи.

Однак Відповідачем, додаткові документи було надано вже після отримання судом висновку судового експерта.

Експертиза проводилась за наявними матеріалами справи, які надані експерту позивачем.

Частиною ст.146 ЦПК України визначено: У разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Отже, враховуючи, що проведення судово-економічної експертизи має суттєве значення по справі, для встановлення викладених позивачем в позовній заяві обставин, щодо факту введення банком позичальника в оману, при укладенні оспорюваного кредитного договору №KF 48106 від 28 березня 2008 року, а також те, що відповідач ухилився від подання експерту необхідних документів вчасно, за таких обставин, суд дійшов висновку та вважає можливим, визнати встановлені експертним дослідженням факти, для з'ясування яких, було призначено судом проведення судово-економічної експертизи.

Викладені судовим експертом відповіді на поставлені судом питання, надані ним чітко та в категоричній формі. Відповідач не надав суду жодних письмових доказів, які б ставили під сумнів або спростовували зазначений висновок судового експерта. А отже, в суду немає підстав для сумніву в об'єктивності, всебічності та обґрунтованості виконаної ним експертизи, яку приймає як доказ, наведених позивачем обставин.

З дослідженого судом висновку судового експерта від 20.02.2017 року, №265/17 здобутого як доказ, за клопотанням сторони позивача, судовим експертом було встановлено, що за кредитним договором №KF 48106 від 28.03.2008 р. (додаток №2, Т.1. а.с. 13-16) між ОСОБА_1 та ПАТ "ВіЕс Банк" значення сукупної вартості кредиту в процентному значенні (реальної процентної ставки) складає 0,00 %.

Згідно п.1.3. кредитного договору №KF 48106 від 28.03.2008 р. (Т.1 а.с. 7-10) процентна ставка - 12,00 % річних.

За результатами експертизи, в межах наявних матеріалів, встановлено (докладно див. дослідну частину та Додаток 1 експертизи):

- реальна процентна ставка на момент укладення кредитного договору №KF 48106 від 28.03.2008 р. складає 13,06 % та є вищою від визначеної договором реальної ставки та процентної ставки за користування кредитом.

Встановити документальне обгрунтування оформлення операцій ПАТ "ВіЕс Банк" з надання кредиту вимогам чинного законодавства щодо повноти нарахування та сплати відсотків за користування кредитом за договором №KF 48106 від 28.03.2008 р. встановити не можливо, в зв'язку з відсутністю усіх необхідних документів, а саме:

- відсутні заява на видачу готівки (з підписом про факт отримання коштів), що відображають (підтверджують) надання кредитних коштів ПАТ "ВіЕс Банк";

- відсутні рух коштів (виписки) щодо обліку прострочених відсотків за договором №KF 48106 від 28.03.2008 р...."

Окрім цього, судовий експерт зазначив, що "надана на дослідження виписка по особовому рахунку№ НОМЕР_1 за період з 28.03.2008р. по 11.05.2016р. не містить повної інформації (період з 12.10.2013р. по 22.12.2015р.) щодо нарахування та сплати відсотків за договором №KF 48106 від 28.03.2008 р."

Встановити документально розмір сплачених коштів ОСОБА_1 за договором №KF 48106 від 28.03.2008 р. та які є відмінності між фактичним розміром платежів по кредиту та розміром, що зазначався Банком у договорі №KF 48106 від 28.03.2008 р. встановити не видається за можливе за наступних причин:

- в зв'язку із відсутністю платіжних документів, які відображають сплату платежів Позичальника на виконання умов кредитного договору;

- в повному об'ємі відсутні виписки (за простроченим боргом та простроченим відсотками) за договором №KF 48106 від 28.03.2008 р.;

- надана на дослідження виписка по рахунку НОМЕР_1 за період з 28.03.2008р. По 11.05.2016р. не містить повної інформації (період з 12.2013р. по 22.12.2015р.) щодо нарахування та сплати відсотків за договором №KF 48106 від 28.03.2008 р.

Суд вважає, що даним експертним висновком підтверджується, що відповідач скористався тим, що позивачу об'єктивно бракувало знань необхідних для здійснення правильного вибору при підписанні оспорюваного договору і він був введений в оману при отриманні кредитних послуг, а відповідач, в порушення вимог Закону України "Про захист прав споживачів" не надав позивачу відомості, які потрібні клієнту при укладенні кредитного договору та не зазначив їх в його змісті .

Разом з тим, на підставі встановлених судовим експертом обставин, суд дійшов висновку, що документальне оформлення Відповідачем кредиту за кредитним №KF 48106 від 28.03.2008 р., не відповідає всім вимогам Закону та нормативно - правовим актам України, які регулюють питання кредитних правовідносин.

На думку суду, встановлені судовим експертом розбіжності, являються такими, що поліпшують умови банку, який розробляв спірний кредитний договір та додаткові угоди до нього.

Таким чином, з дослідженого судом висновку експертизи, суд вважає, що під час укладання договору, банк приховав від позичальника повну та об'єктивну інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту, чим ввів позичальника в оману, щодо реальної відсоткової ставки та кінцевої загальної суми кредиту, яку сплатив би позичальник банку, погашаючи кредит у порядку, визначеному графіком погашення заборгованості.

Отже, виходячи з положень ст.ст. 203, 215, 230, 548 ЦК України, в момент підписання кредитного договору між сторонами, позивач був введений в оману відповідачем щодо істотних умов договору, ціни та відсоткової ставки, загальної сукупної вартості та абсолютного значення подорожчання кредиту.

А тому, волевиявлення позивача на укладання кредитного договору у вигляді та розмірах, які фактично встановлені шляхом експертного дослідження, суперечили її волевиявленню на його укладання саме на таких умовах.

Статтями 18 і 19 ЗУ «Про захист прав споживачів», встановлено підстави для визнання кредитного договору недійсним. Такими зокрема є, укладення договору на умовах, що обмежують права споживача та вчинення правочину з використанням нечесної

підприємницької практики.

Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами наведений у ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до ч. 4 зазначеної статті, цей перелік не є вичерпним.

Поняття «нечесна підприємницька практика» включає в себе будь-яку підприємницьку діяльність або бездіяльність, що суперечить правилам, торговим чи іншим чесним звичаям та впливає або може вплинути на економічну поведінку споживача щодо продукції.

Згідно з п. 2 ч. 1 ,ч. 2 , ч. 1 п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19 коментованого Закону, нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткій, незрозумілій або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Підприємницька практика з використанням елементів нечесної

Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, у відповідності до правила ч.6 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» є недійсні.

В ч. 1ст. 230 ЦК України визначено: «Якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Омана так само як і обман, сприяє перекрученому формуванню волі учасника правочину, однак на відміну від обману не є результатом навмисних, цілеспрямованих дій іншого учасника правочину. Виникненню омани може сприяти відсутність належної обачності, часом самовпевненість учасника угоди або дії третіх осіб.

Ознакою обману, на відміну від помилки, є умисел: особа знає про наявність чи відсутність певних обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї.

В пункті 20 Постанови №9 Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», судам наголошено: правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Таким чином, зважаючи на вище викладене та враховуючи висновок експерта, суд вважає доведеним, що при укладенні між сторонами кредитного договору, - позивача було введено в оману щодо фактичних істотних умов кредитного договору (зокрема, щодо його ціни та загальної вартості кредиту), а тому позовна вимога про визнання його недійсним, який укладено під приводом обману, підлягає до задоволення.

Згідно ч.2 ст. 548 ЦК України недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Таким чином, задовольняючи вимогу про визнання недійсним кредитного договору, слід також визнати недійсним договір іпотеки від 28 березня 2008 року, оскільки цей договір є похідним від головного договору.

Керуючись ст. ст. 3, 4, 10, 30, 57-60, 61, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в :

позов задовольнити.

Визнати недійсним Кредитний договір № KF 48106 від 28 березня 2008 року, укладений між ОСОБА_1 та ПАТ «Електрон Банк», правонаступником якого є ПАТ «ВіЕсБанк».

Визнати недійсним Іпотечний договір від 28 березня 2008 року, укладений між ОСОБА_1 та ПАТ «Електрон Банк», правонаступником якого є ПАТ «ВіЕсБанк», посвідчений ОСОБА_2, приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 445.

Стягнути з ПАТ «ВіЕсБанк» на користь держави судовий збір у розмірі 1280 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Франківський районний суд міста Львова шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення виготовлено в нарадчій кімнаті в єдиному примірнику.

Суддя Франківського

районного суду м.Львова Б.М. Лозинський