АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_____________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 серпня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого - судді Рейнарт І.М.

суддів Музичко С.Г., Пікуль А.А.

при секретарі П'ятничук В.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 1 березня 2017 року у цивільній справі за позовом Комунального підприємства Печерської районної у місті Києві ради по утриманню житлового господарства «Хрещатик» до ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,

Справа №757/1642/13-ц
Апеляційне провадження: № 22-ц/796/5898/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Батрин О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Рейнарт І.М.
встановила:

у січні 2013р. позивач звернувся до суду з позовом про солідарне стягнення з ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 заборгованості за житлово-комунальні послуги в розмірі 11 778грн. 75коп.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що відповідачам згідно свідоцтва про право власності на житло від 07.07.1994 р. на праві приватної спільної (сумісної) власності належить квартира АДРЕСА_1, вони отримують всі комунальні послуги, однак відмовляються їх оплачувати у зв'язку із чим виникла заборгованість з липня 2010 р. по 1 грудня 2012 р.

Позивач стверджував, що керуючись п.3 ст.96 ЦПК України звертався до суду із заявою про видачу судових наказів про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги з відповідачів, проте ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 7 листопада 2012 р. в прийнятті зазначеної заяви було відмовлено на підставі ч. 6 ст.100 ЦПК України.

У подальшому позивач неодноразово уточнював позовні вимоги і остаточно просив стягнути солідарно заборгованість за житлово-комунальні послуги з ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_1, яка виникла станом на 1 серпня 2014р., у розмірі 10 012грн. 18коп., стягнути з ОСОБА_4 заборгованість за житлово-комунальні послуги, яка виникла за період з 1 серпня 2014р. по 1 травня 2015р. в розмірі 682грн.89коп. та стягнути з ОСОБА_3 заборгованість за житлово-комунальні послуги, яка виникла за період з 1 серпня 2014р. по 1 травня 2015р. в розмірі 1 365грн.78коп.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 1 березня 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто на користь Комунального підприємства Печерської районної у м. Києві ради по утриманню житлового господарства «Хрещатик» з ОСОБА_1, ОСОБА_2 по 5 006грн. 09коп. заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з 1 червня 2010р. по 1 серпня 2014р., з ОСОБА_4 199грн. 48коп., з ОСОБА_3 1 137грн. 29коп. заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з 1 серпня 2014р. по 1 квітня 2015р., у задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

У поданій апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3 просить рішення суду в частині стягнення з нього 1 137грн. 29коп. заборгованості за житлово-комунальні послуги за період 1 серпня 2014р. по 1 квітня 2015р. та 57 грн. 35 коп. судового збору скасувати та постановити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідач посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, неналежну оцінку наданих суду доказів, оскільки згідно наданої ним довідки ЖЕД «Хрещатик» від 16 жовтня 2015р. станом на жовтень 2015 року у нього відсутня заборгованість за обслуговування будинку та прибудинкової території, а з наданих ним копій квитанцій вбачається, що він сплачував 51 процент від нарахованих сум за опалення квартири та за чотирьох зареєстрованих у квартирі членів його сім'ї за підігрів води, водовідведення, холодну воду та газ.

Також відповідач ОСОБА_3 вважає, що суд в порушення норм процесуального права безпідставно залучив до участі в справі ОСОБА_5 та не залучив до участі в справі його дружину ОСОБА_8, яка зареєстрована у даній квартирі та є її співвласником, оскільки частина квартири придбана ними у шлюбі.

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі просять рішення суду в частині стягнення з них заборгованості за житлово-комунальні послуги за період 1 червня 2010 року по 1 серпня 2014 року та по 57 грн. 35 коп. судового збору з кожного скасувати та постановити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідачі, посилаючись на неповне з'ясування всіх фактичних обставин справи, зазначають, що перед тим, як відчужити належні їм частки квартири, сплатили існуючу на той час частину заборгованості комунальних платежів за квартиру, яку було розраховано разом з бухгалтером ЖЕД «Хрещатик», на підтвердження чого надали суду відповідну квитанцію про сплату 6 520грн. Крім того, відповідачем ОСОБА_2 у лютому 2013р. через виконавчу службу було сплачено борг за комунальні платежі на квартиру в розмірі 12 455грн. 14коп., половину з яких надала ОСОБА_1, за період з квітня 2008 року по квітень 2010 року за користування ними, їх батьком та членами його сім'ї житлово-комунальними послугами, на підтвердження чого надали суду копію рішення Печерського районного суду від 9 серпня 2010 року та копію постанови про закриття виконавчого провадження від 4 березня 2013 року, проте наведеним доказам суд не надав оцінки.

Позивач, будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду апеляційної скарги (с.с.33, 40, 54, 56, 82, 83 т.2), свого представника у судове засідання не направив, подавши заперечення на апеляційну скаргу, в яких просив розглянути справу у відсутність представника позивача, тому відповідно до положень ст. 305 ЦПК України колегія суддів провела судовий розгляд у відсутність представника позивача.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_3, представника ОСОБА_2, які підтримали свої апеляційні скарги, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, вважає, що вони підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено що квартира АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 7 липня 1994р. належала на праві спільної власності ОСОБА_4, ОСОБА_9, ОСОБА_2 та ОСОБА_1

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 померла і її спадкоємцями за законом є ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_1

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 31 січня 2013р., яке змінено

- 3 -

рішенням Апеляційного суду м. Києва від 18 квітня 2013р., за ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 визнано право власності за кожним на 1/3 частину вказаної квартири.

Також рішенням Печерського районного суду м. Києва від 31 січня 2013р. був визначений порядок користування квартирою, згідно якого у користування ОСОБА_4 передано кімнату, площею 26,8кв.м., ОСОБА_1 - кімнату, площею 14,4кв.м., а ОСОБА_2 - кімнату, площею 13,5кв.м. Інші приміщення залишені у спільне користування власників.

Рішенням Печерської районної у місті Києві ради № 47 від 12 червня 2007р. будинок АДРЕСА_1 переданий у оперативне управління КП УЖГ «Хрещатик».

Згідно довідки по формі № 3 від 23 липня 2012р. у квартирі на вказану дату були зареєстровані ОСОБА_1, ОСОБА_2 та родинна ОСОБА_4: дружина ОСОБА_5 та його малолітні діти ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 При цьому, відповідач ОСОБА_4 у квартирі не зареєстрований.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 9 серпня 2010р. з ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 стягнута солідарно заборгованість за житлово-комунальні послуги станом на 1 червня 2010р. у розмірі 12 455,14грн.

1 серпня 2014р. між ОСОБА_2, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладені окремі договори міни, які посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гоменюк О.М., на підставі яких ОСОБА_3 став власником 2/3 частин квартири АДРЕСА_1.

Згідно довідки по формі № 3 від 16 вересня 2016р. у квартирі АДРЕСА_1, крім родини ОСОБА_4, з 2 вересня 2014р. зареєстровані ОСОБА_3 та його діти ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, а з 4 квітня 2015р. - його дружина ОСОБА_8

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачі ОСОБА_4 у повному обсязі не сплачували за житлово-комунальні послуги, у зв'язку із чим виникла заборгованість. Також позивачем наданий розрахунок заборгованості за період з 1 серпня 2014р. по 1 травня 2015р., згідно якого оплата за житлово-комунальні послуги не проводилася у повному обсязі власниками квартири.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_1 за період з червня 2010р. по 1 серпня 2014р. повинні сплатити заборгованість кожний по 1/3 частині від загального розміру заборгованості, з наданих суду доказів вбачається, що ОСОБА_4 сплатив свою частину заборгованості, тому залишок заборгованості у розмірі 10 012грн. 18коп. підлягає стягненню з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у рівних частинах.

Також суд вважав встановленим і доведеним, що відповідач ОСОБА_3 не у повному обсязі сплачував за житлово-комунальні послуги, у зв'язку із чим виникла заборгованість, яка підлягає стягненню з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 пропорційно до їх частки власності у квартирі.

Проте, повністю погодитися з таким висновком суду першої інстанції не можна, виходячи з наступного.

Згідно ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Крім того, статтями 20 та 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені права та обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг, відповідно до яких споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-

- 4 -

комунальних послуг, а обов'язком виконавця - є надання таких послуг вчасно та відповідної якості.

Статтею 322 ЦК України встановлено, що власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом.

Під час судового розгляду сторони не заперечували право позивача на пред'явлення позову про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, які надаються відповідачам.

Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005р., регулюють відносини між суб'єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг, і фізичною та юридичною особою, яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Пунктами 11, 12 та 17 Правил встановлено, що у разі встановлення будинкових засобів обліку води у багатоквартирному будинку, де окремі квартири обладнані квартирними засобами обліку, споживач, який не має квартирних засобів обліку, оплачує послуги згідно з показаннями будинкових засобів обліку, не враховуючи витрати води виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат води за показаннями усіх квартирних засобів обліку. Різниця розподіляється між споживачами, які не мають квартирних засобів обліку, пропорційно кількості мешканців квартири. У разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалюваній площі (об'єму) квартири. Послуги з водовідведення оплачуються споживачем з розрахунку обсягу витрат холодної та гарячої води згідно з нормативами (нормами) споживання або показаннями засобів обліку води.

У пункті 21 Правил зазначено, що у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання: з централізованого постачання холодної та гарячої води і водовідведення - з розрахунку на одну особу та на ведення особистого підсобного господарства; з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалюваної площі (об'єму) квартири (будинку садибного типу) та з урахуванням фактичної температури зовнішнього повітря і фактичної кількості днів надання цієї послуги в місяці, який є розрахунковим.

Аналогічні положення містяться і у Правилах надання населенню послуг з газопостачання, які затвердженні Постановою Кабінету Міністрів України № 2246 від 9 грудня 1999р. у редакції Постанови КМУ № 476 від 14 квітня 2004р.

Пунктом 5 Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і спору та прибудинкових територій, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 869 від 1 червня 2011р. «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-

- 5 -

комунальні послуги» визначено, що калькуляційною одиницею визначення вартості послуг є 1 кв. метр загальної площі, що перебуває у власності або наймі фізичної чи юридичної особи.

Під час судового розгляду було встановлено, що квартира АДРЕСА_1 не обладнана лічильниками холодної і гарячої води та газу. Також суду не було надано доказів, що будинок обладнаний будинковим засобом обліку води та тепла. Отже, нарахування за вказані житлово-комунальні послуги здійснюється відповідно до п. 21 Правил, тобто з розрахунку на кількість проживаючих у квартирі осіб за холодну і гарячу воду та газ та з розрахунку за 1 кв. метр опалюваної площі.

Вказані обставини та норми матеріального права не були враховані судом першої інстанції та не звернуто увагу, що у квартирі зареєстровані четверо членів сім'ї власника ОСОБА_4 - його дружина та малолітні діти, тому за споживання ними холодної, гарячої води та газу повинен сплачувати власник ОСОБА_4, а не відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Крім того, суд не врахував, що рішенням суду був встановлений порядок користування спірною квартирою, за яким ОСОБА_4 у користування була виділена кімната, площею 26,8кв.м., а ОСОБА_2 - 13,5кв.м. та ОСОБА_1-14,4кв.м., тому ОСОБА_4 повинен сплачувати за опалення більшу частину, ніж ОСОБА_2 та ОСОБА_1 і стягнення з вказаних відповідачів рівної частини заборгованості з ОСОБА_4 за опалення та утримання будинку та прибудинкової території є несправедливим.

Висновок суду першої інстанції про те, за період з червня 2010р. по 1 серпня 2014р. оплату за житлово-комунальні послуги були проведені виключно ОСОБА_4, який сплатив свою частину заборгованості, а тому залишок заборгованості у сумі 10 012грн. 18коп. повинні сплачувати ОСОБА_2 та ОСОБА_1, колегія суддів вважає безпідставним.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за період з червня 2010р. по 1 серпня 2014р. по квартирі було нараховано за отриманні житлово-комунальні послуги 30 017грн. 82коп.

Згідно наданих квитанцій ОСОБА_4 за вказаний період було сплачено 10 312грн. 72коп., тобто третина від нарахованої суми. Однак, житлово-комунальні послуги нараховувалися із розрахунку чотирьох членів його сім'ї (за воду та газ), тому суд першої інстанції не мав підстав вважати, що ОСОБА_4 погасив заборгованість за вказаний період у повному обсязі.

Крім того, з наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що за період з червня 2010р. по 1 серпня 2014р. відповідачами ОСОБА_4 було сплачено 18623,69грн. (с.с.234-235 т.1) Також за вказаний період були здійснені перерахунки на суму 2 141грн. 07коп.отже, заборгованість становить 9 253грн. 06коп.

Враховуючи вказані обставини, апеляційний суд направляв листа на адресу позивача для забезпечення явки представника позивача у судове засідання для з'ясування вищезазначених обставин та порядку нарахування житлово-комунальних послуг, оскільки ОСОБА_4 має пільгу у оплаті даних послуг, однак позивач вказану вимогу суду проігнорував, тому колегія суддів вважає, що наявні у матеріалах справи документи та враховуючи вищезазначені норми матеріального права, позивач не довів, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 мають заборгованість по сплаті за житлово-комунальні послуги за період з червня 2010р. по 1 серпня 2014р.

Посилання у запереченнях позивача на апеляційну скаргу на те, що 6 520грн. сплачених ОСОБА_1 та ОСОБА_2 30 липня 2014р., є сплатою боргу за інший період та іншою справою, колегія суддів вважає безпідставним, так як вказана сума сплачена відповідача квитанцією за червень 2014р., а борг за рішенням Печерського районного суду м. Києва від 9 серпня 2010р. був оплачений 23 січня 2013р. та на суму 12 609грн. 69коп.

- 6 -

За таких обставин, колегія суддів вважає, що правових підстав для стягнення заборгованості з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 суд першої інстанції не мав.

З 1 серпня 2014р. власником 2/3 частин квартири АДРЕСА_1 став ОСОБА_3, який разом із дітьми був зареєстрований у квартирі 2 вересня 2014р.

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за період з 1 серпня 2014р. по 1 травня 2015р. по квартирі відповідачів нараховано за житлово-комунальні послуги 3 878,16грн., а сплачено 1829грн. 49коп.

Визначаючи розмір заборгованості, який повинні сплатити ОСОБА_4 та ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із їх часток у праві власності.

Разом з цим, такий висновок суперечить вищезазначеним нормам матеріального права та обставинам справи, так як відповідач ОСОБА_4 повинен сплачувати комунальні послуги, якими користуються він та члени його сім'ї, а також сплачувати за опалення, виходячи із площі кімнати, яка була виділена у його користування рішенням суду, а за місця загального користування відповідно до його частки у спільній частковій власності.

Такий же розрахунок застосовується при визначенні оплати за утримання будинку та прибуткової території.

Аналогічний порядок сплати за житлово-комунальні послуги повинен використовуватися при визначенні розміру заборгованості, який підлягає стягненню з ОСОБА_3.

У матеріалах справи наявна довідка, підписана начальником та бухгалтером ЖЕД «Хрещатик» 16 жовтня 2015р., згідно якої ОСОБА_3 заборгованості за утримання будинку та прибудинкової території не має (с.с.145 т.1).

У підтвердження оплати за житлово-комунальні послуги за період з 1 серпня 2014р. по 1 травня 2015р. відповідачем ОСОБА_4 було надано дві квитанції за грудень 2014р.- 533грн. 07коп. (оплата 13 грудня 2014р.) та за березень 2015р. - 450грн. (оплата 21 квітня 2015р.) Відповідно до розрахунку заборгованості позивача оплата у розмірі 450грн. позивачем у погашення заборгованості не зарахована (с.с.179 т.1).

У підтвердження оплати за житлово-комунальні послуги за період з 1 серпня 2014р. по 1 травня 2015р. відповідачем ОСОБА_3 суду першої інстанції були надані квитанції: за вересень 2014р. - 912грн. (оплата 20 листопада 2014р.), яка не була врахована ні позивачем, ні судом першої інстанції; за жовтень 2014р. - 308грн. 63коп. (оплата 25 листопада 2014р.), яка не була врахована позивачем, за грудень 2014р. - 355грн. 38коп. (оплата 28 січня 2015р.); за березень 2015р. - 247грн. 75коп. (оплата 13 червня 2015р.), яка не була врахована позивачем та за квітень 2015р. - 316грн. 05коп. (оплата 13 червня 2015р.), яка не була врахована позивачем.

До апеляційного суду відповідачем ОСОБА_3 надані документи про оплату за січень 2015р. - 217грн. 85коп. (оплата 2 квітня 2015р.).

Отже, загалом відповідачами за спірний період було оплачено 3 340грн. 73коп., тому заборгованість згідно наданого позивачем розрахунку становить 538грн. 33коп. (с.с.179 т.1).

Разом з цим, у розрахунку, наданому позивачем, зазначені інші суми оплати, які не співпадають із сумами, зазначеними у квитанціях, наданих відповідачами.

Для з'ясування вказаних обставин, апеляційний суд направляв листа на адресу позивача для забезпечення явки представника позивача у судове засідання для з'ясування вищезазначених обставин, однак позивач вказану вимогу суду проігнорував, тому колегія суддів вважає, що позивач не надав належних та достатніх доказів для стягнення заборгованості у сумі 1365грн 78коп. з ОСОБА_3

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що на суд не покладено обов'язку здійснювати розрахунок заборгованості.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

- 7 -

Відповідно до ч. 215 ЦПК України у мотивувальній частині рішення суду зазначаються встановлені судом обставини і встановлені правовідносини, мотиви, з яких суд вважає встановленою наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, бере до уваги або відхиляє докази, застосовує зазначенні в рішенні нормативно-правові акти.

Звертаючись до суду з даним позовом та заявляючи позовні вимоги про солідарне стягнення з ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 заборгованості за житлово-комунальні послуги, позивач не врахував, що квартира перебуває у спільній частковій власності відповідачів, не обладнана засобами обліку води (холодної та гарячої), газу та тепла, будинок, в якому знаходиться квартира, також не обладнаний засобами обліку води та теплової енергії, тому нарахування за надані житлово-комунальні послуги відбуваються, виходячи із кількості осіб, які в ній проживають, що у квартирі проживає родина власника ОСОБА_4, за яких саме він повинен сплачувати житлово-комунальні послуги, що ОСОБА_4 користується пільгами при оплаті за житлово-комунальні послуги. Також позивач повинен був враховувати наявність рішення суду, яким був визначений порядок користування квартирою між власниками, і відповідно до вказаних обставин здійснювати розрахунок заборгованості.

За таких обставин, підстав для солідарного стягнення заборгованості з відповідачів не має. Однак, позивачем не наданий належний розрахунок заборгованості, відповідно до вищевикладених обставин, що позбавляє можливості суд перевірити його правильність та визначити розмір заборгованості, який повинен сплатити кожний відповідач.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи позовні вимоги, заявлені до ОСОБА_2, ОСОБА_1 та ОСОБА_3, неповністю з'ясував обставини справи, неналежно оцінив надані сторонами докази, неправильно застосував норми матеріального права, тому в цій частині рішення суду підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

Рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог, заявлених до ОСОБА_4, не оскаржується, тому відповідно до положень ст. 303 ЦПК України не є предметом апеляційної перевірки.

Керуючись ст.ст. 303, 307. 309, 313-314, 316-317 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

апеляційні скарги ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 1 березня 2017 року в частині задоволення позовних вимог, заявлених до ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення, яким у позові Комунального підприємства Печерської районної у місті Києві ради по утриманню житлового господарства «Хрещатик» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом

двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: