У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоВисоцької В.С.,
суддів: Іваненко Ю.Г., Ситнік О.М.,
Карпенко С.О., Ступак О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 16 листопада 2015 року та рішення апеляційного суду Донецької області від 03 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з указаним позовом, у якому зазначало, що 21 вересня 2007 року між ним та ОСОБА_6 укладено кредитний договір № DN81АR03110115, за яким останньому надано кредит у розмірі 50 227 грн 78 коп. на строк до 19 вересня 2014 року із зобов'язанням щомісячно погашати заборгованість за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інші витрати згідно з кредитним договором, а у разі порушення зобов'язання за кредитним договором - сплатити банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної у строк заборгованості за кредитом. Проте позичальник взяті на себе зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав, унаслідок чого за ним утворилася заборгованість.

Позивач просив стягнути з ОСОБА_6 заборгованість за кредитним договором у розмірі 168 406 грн 84 коп., з якої: заборгованість за кредитом - 15 483 грн 97 коп.; заборгованість за процентами за користування кредитом - 32 319 грн 97 коп.; заборгованості за комісією за користування кредитом - 14 314 грн 98 коп.; 106 332 грн 92 коп. - пеня.

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 16 листопада 2015 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 21 вересня 2007 року № DN81АR03110115 у розмірі 50 913 грн 20 коп. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 03 лютого 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 21 вересня 2007 року № DN81АR03110115 у такому розмірі: 15 483 грн 97 коп. - заборгованість за кредитом; 32 319 грн 97 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 14 314 грн 98 коп. - заборгованість за комісією за користування кредитом; 65 084 грн 81 коп. - пеня, а всього -127 203 грн 73 коп. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши доводи касаційної скарги, вважає, що вона має бути задоволена частково.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Вказані вимоги судами не дотримано.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції керувався тим, що оскільки рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 14 червня 2012 року задоволено вимоги кредитора (яке не виконане боржником), то подальше стягнення нарахованих сум відсотків, комісійних, неустойки тощо законом не передбачено. Встановлена вказаним рішенням суду заборгованість за кредитом складала 55 913 грн 20 коп., це рішення не виконано у повному обсязі боржником, у рахунок погашення заборгованості від реалізації автомобіля зараховано 5 тис. грн, тому до стягнення підлягає заборгованість у розмірі 50 913 грн 20 коп.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову, апеляційний суд керувався тим, що станом на 12 жовтня 2011 року звернуто стягнення на автомобіль для стягнення поточної заборгованості, вимог про дострокове погашення кредиту не пред'явлено. Після 12 жовтня 2011 року дія договору продовжувалась, відповідач був зобов'язаний сплачувати щомісячні платежі для повернення тіла кредиту та сплати обумовлених договором процентів та комісії.

Із такими висновками судів повністю погодитися не можна.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 525 ЦК України).

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (ст. 611 ЦК України).

Частиною 2 статті 1050 ЦК України передбачено, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Судами встановлено, що 21 вересня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6 укладено кредитний договір № DN81AR03110115, згідно з п. 7.1 якого банк зобов'язався надати позичальникові кредитні кошти на строк з 21 вересня 2007 року по 19 вересня 2014 року включно у вигляді непоновлюваної лінії у розмірі 66 074 грн 44 коп. на наступні цілі: 44 380 грн - на купівлю автомобіля (споживчі цілі), а також у розмірі 34 грн для сплати за реєстрацію предмета застави в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна шляхом перерахування відповідно до п. 1.2; на сплату страхових платежів за договором страхування ТЗ № DN81AR03110115 від 21 вересня 2007 року, за договором особистого страхування на строк до 20 вересня 2008 року у сумі 2 263 грн 38 коп., а також винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 3 550 грн 40 коп. та у розмірі 15 843 грн 66 коп. на сплату страхових платежів у випадках та згідно з порядком, передбаченим цим договором, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,75 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячної винагороди у розмірі 0,50 % від суми виданого кредиту на придбання автомобіля, відсотків за дострокове погашення кредиту згідно з п. 3.10 цього договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу (а. с. 8−11).

Крім того, п. 7.1 цього кредитного договору сторони погодили, що щомісячно, починаючи з наступного місяця, в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 1 062 грн 45 коп. для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості за кредитом, відсотками, винагороди.

Предметом застави зазначено автомобіль ВАЗ-21101 (п. 7.3 кредитного договору).

Заочним рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 14 червня 2012 року у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет застави, яке набрало законної сили, у рахунок погашення заборгованості у розмірі 55 913 грн 20 коп. за кредитним договором від 21 вересня 2007 року № DN81AR03110115 звернуто стягнення на предмет застави за договором застави рухомого майна від 21 вересня 2007 року - автомобіль ВАЗ, державний номер НОМЕР_1, що належить ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу від 18 вересня 2007 року № 2/1, шляхом продажу предмету застави ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені ОСОБА_6 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» усіх повноважень, необхідних для здійснення продажу, встановивши початкову ціну для реалізації предмета застави в розмірі 44 380 грн (а. с. 59).

31 липня 2012 року за актом приймання-передачі ОСОБА_6 передав заставний автомобіль ПАТ КБ «ПриватБанк» та видав банку довіреність на його продаж (а. с. 65, 66).

Згідно з випискою рахунку, наданого ПАТ КБ «ПриватБанк», автомобіль був проданий у січні 2013 році за 10 тис. грн, у рахунок погашення заборгованості за кредитом спрямовано 5 тис. грн (а. с. 60).

Разом із тим у липні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з цим позовом, в якому борг, який просить стягнути з відповідача, визначив у розмірі 168 406 грн 84 коп., з якого: 15 438 грн 97 коп. - заборгованість за кредитом; 32 319 грн 97 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 14 314 грн 98 коп. - заборгованість за комісією за користування кредитом; 106 332 грн 92 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

Дійсно, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України, проте суди не звернули уваги на те, що ПАТ КБ «ПриватБанк», звертаючись із цим позовом, не просив стягнути саме ту суму боргу, якої не вистачило для повного задоволення його вимог, визначених судовим рішенням від 14 червня 2012 року, у якому до того ж було вказано й початкову ціну для реалізації предмета застави у розмірі 44 380 грн. Обставини, за яких було реалізовано автомобіль на суму 10 тис. грн, судами також не досліджувались.

Ухвалюючи рішення про стягнення заборгованості за комісією, суд апеляційної інстанції не пересвідчився, чи відповідає цей платіж вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», та не застосував правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16.

Крім того, визначивши розмір пені, що належить стягнути з відповідача, суд апеляційної інстанції не звернув уваги на ту обставину, що розмір заборгованості за кредитом та відсотками є меншим за розмір пені.

До суду першої інстанції ОСОБА_6 подав заперечення проти позову, у яких зазначив про пропуск позивачем строку позовної давності і просив у позові з цих підстав також відмовити (а. с. 41−43).

За змістом ч. 3 ст. 254 ЦК України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки

(стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Отже, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2462цс16, від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14 та від 03 червня 2015 року у справі № 6-31цс15.

Суди у порушення вимог ст. ст. 212−214, 316 ЦПК України зазначене не врахували, не встановили фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, та які правовідносини з них випливають, та дійшли передчасного висновку про часткове задоволення позову, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування ухвалених судових рішень із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 336, 338, 345, 347 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 16 листопада 2015 року та рішення апеляційного суду Донецької області від 03 лютого 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:В.С. Висоцька
Судді: Ю.Г. Іваненко
С.О. Карпенко
О.М. Ситнік
О.В. Ступак