АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2017 року м. Київ

колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ

Апеляційного суду міста Києва в складі:

Головуючого Болотова Є.В.,

суддів: Кравець В.А., Левенця Б.Б.,

при секретарі: Куркіній І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3, про звернення стягнення на предмет іпотеки,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 на заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 31 березня 2014 року,

встановила:

У липні 2012 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулось до суду з вказаним позовом.

Просило звернути стягнення на предмет іпотеки − квартиру АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_2

Вимоги обґрунтовані тим, що 24 грудня 2007 року між банком та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 014/9408/82/66217.

За умовами договору йому надано кредит у сумі 494 700 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14 %, з кінцевим терміном повернення 24 грудня 2017 року. Також між сторонами було укладено додаткові угоди до вказаного кредитного договору.

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_3 своїх зобов'язань за договором станом на 06 березня 2012 року утворилась заборгованість в розмірі 540 810,65 доларів США, що становить в еквіваленті за курсом НБУ 4 319 995 грн. 47 коп.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 31 березня 2014 року позов задоволено.

Звернуто на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_2, у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 24 грудня 2007 року у розмірі 4 319 995 грн. 47 коп., шляхом проведення прилюдних торгів згідно із Законом України «Про виконавче провадження», встановивши початкову ціну предмета іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчого провадження.

Проведено розподіл судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 23 вересня 2015 року рішення суду першої інстанції змінено, шляхом викладення резолютивної частини у новій редакції, а саме: у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 24 грудня 2007 року у сумі 540 810,65 доларів США, що становить в еквіваленті за курсом НБУ4 319 995 грн. 47 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом у сумі 436 664,02 доларів США, що становить в еквіваленті закурсом НБУ 3 488 072 грн. 19 коп.; простроченоїзаборгованості за кредитом у сумі 5 898,34 доларів США, що становить в еквіваленті по курсу НБУ 47 115 грн. 94 коп.; заборгованості за процентамиза користування кредитом у сумі 55 869,56 доларів США, що становить в еквіваленті за курсом НБУ 446 286 грн. 05 коп.; пені за прострочення погашення кредиту у сумі4 368,09 доларів США, що становить в еквіваленті закурсом НБУ 34 982 грн. 30 коп.; пені за прострочення погашення відсотків у сумі 43 908,98 доларів США, що становить в еквіваленті закурсом НБУ 350 744 грн. 93 коп., звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 у м. Києві, яка належить ОСОБА_2 на праві власності, шляхом проведення прилюдних торгів згідно із Законом України «Про виконавче провадження», встановивши початкову ціну предмета іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчого провадження.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 лютого 2017 року рішення апеляційного суду м. Києва від 23 вересня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 просить скасувати заочне рішення суду від 31 березня 2014 року та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи та порушення норм матеріального права.

В судовому засіданні від 20 березня 2017 року представник банку заявив клопотання про доручення до матеріалів справи звіту про оцінку квартири.

Колегією суддів в судовому засіданні була оголошена перерва для ознайомлення відповідача, його представника із змістом долученого до справи звіту.

В судовому засіданні від 04 квітня 2017 року представником відповідача заявлено клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи для визначення вартості квартири.

Ухвалою суду від 04 квітня 2017 року у справі призначено експертизу, та зупинено провадження у справі.

Листом від 07 липня 2017 року експертом залишена без виконання ухвала суду у зв'язку із несплатою відповідачем вартості послуг за проведення експертизи.

31 липня 2017 року ухвалою суду відновлено провадження та призначено справу до розгляду на 15 серпня 2017 року.

В останнє судове засіданняапеляційного суду учасники процесу не з'явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Подане представником відповідача клопотання про відкладення розгляду справи, судом відхилено, оскільки не були представлені докази поважності неявки в судове засідання.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не виконуються умови договору, внаслідок чого виникла заборгованість, яка підлягає стягненню на користь банку шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, та встановленням початкової ціни предмету іпотеки на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчого провадження.

Проте повністю погодитися з такими висновками суду не можна.

З матеріалів справи вбачається, що 24 грудня 2007 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 014/9408/82/66217.

Сума кредиту: 494 700 доларів США.

Відсоткова ставка: 14 %.

Термін повернення: 24 грудня 2017 року.

До кредитного договору укладались ряд додаткових угод.

24 грудня 2007 року між банком та ОСОБА_3укладено договір іпотеки № 014/9408/82/66217, відповідно до якого останній передав в іпотеку позивачу належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1.

Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмета іпотеки складає 5 778 649 грн. 00 коп.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 27 грудня 2011 року визнано мирову угоду у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, укладену між ОСОБА_2та ОСОБА_3, за якою ОСОБА_2виділена у власність квартира АДРЕСА_1.

Відповідно до п. 2.1. кредитного договору кредитор надає позичальнику кредит, а позичальник зобов'язується отримати кредит, використати його за цільовим призначенням, повернути кредитору суму кредиту, сплатити проценти за користування кредитом, та комісії згідно з умовами договору та тарифів кредитора, а також виконати інші обов'язки, визначені цим договором.

Відповідно до п. 7.2. кредитного договору позичальник зобов'язався здійснювати погашення кредиту та процентів ануїтентними платежами у валюті кредиту кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем надання кредиту, до 25 числа кожного місяця.

Банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав належним чином, що підтверджується заявою на видачу готівки.

У зв'язку з порушенням ОСОБА_3зобов'язань за кредитним договором станом на 06 березня 2012 року утворилась заборгованість у розмірі 540 810,65 доларів США, що становить в еквіваленті за курсом НБУ 4 319 995 грн. 47 коп., яка складається з:

- заборгованості за кредитом в розмірі 436 664,02 доларів США, що становить в еквіваленті по курсом НБУ 3 488 072 грн. 19 коп.;

- простроченої заборгованість за кредитом в розмірі 5 898,34 доларів США, що становить в еквіваленті за курсом НБУ 47 115 грн. 94 коп.;

- заборгованості за процентами за користування кредитом у сумі 55 869,56 доларів США, що становить в еквіваленті за курсом НБУ 446 286 грн. 05 коп.;

- пені за простроченя погашення кредиту в розмірі 34 982 грн. 30 коп.;

- пені за прострочення погашення відсотків у сумі 350 744 грн. 93 коп.

Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договору банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

В судовому засіданні банком надано звіт про оцінку нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 від 09 березня 2017 року.

Згідно звіту ринкова вартість квартири складає 4 038 742 грн. 00 коп.

Не погоджуючись із зазначеним звітом представником відповідача подано клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 04 квітня 2017 року клопотання задоволено, призначено судову будівельно-технічну експертизу.

07 липня 2017 року ухвала суду повернута без виконання у зв'язку із несплатою відповідачем попередньої оплати експертизи.

В судове засідання призначене на 15 серпня 2017 року представник відповідача не з'явився, подав клопотання про відкладення розгляду справи.

Клопотання не підлягає задоволенню, оскільки представником відповідача не надано доказів на підтвердження поважності причин неможливості явки в судове засідання.

Вирішуючи спір, суд правильно визначив загальний розмір заборгованості, утім не навів усіх складових кредитної заборгованості.

При цьому, в порушення вимог закону, пеня судом визначена у доларах США, тоді як правильним є визначення її у національній валюті України.

Крім того, судом, при зверненні стягнення на предмет іпотеки, встановлено початкову ціну предмета іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчого провадження.

Проте такий висновок не відповідає вимогам Закону України «Про іпотеку».

Так, відповідно до ст. 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.

Згідно ч. 1 статті 39 Закону України «Про іпотеку» в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Виходячи зі змісту поняття «ціна» як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предметаіпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону.

Правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 08 червня 2016 року справі за № 6-1239 цс16.

Протилежний висновок суду першої інстанції - помилковий.

Таким чином, колегія суддів вважає, що у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 24 грудня 2007 року у сумі 540 810,65 доларів США, що еквівалентно згідно курсу НБУ 4 319 995 грн. 47 коп. та складається із: заборгованості за кредитом у сумі 436 664,02 доларів США, що еквівалентно згідно курсу НБУ 3 488 072 грн. 19 коп.; простроченої заборгованості за кредитом у сумі 5 898,34 доларів США, що еквівалентно згідно курсу НБУ 47 115 грн. 94 коп.; заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 55 869,56 доларів США, що еквівалентно згідно курсу НБУ 446 286 грн. 05 коп.; пені за прострочення погашення кредиту у розмірі 34 982 грн. 30 коп.; пені за прострочення погашення відсотків в розмірі 350 744 грн. 93 коп., підлягає зверненню стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_2 на праві власності, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, із встановленням початкової ціни предмета іпотеки в розмірі 4 038 742 грн. 00 коп., для його подальшої реалізації.

Колегія суддів в цій частині бере до уваги вартість квартири, визначену звітом, оскільки будь-яких доказів про іншу вартість квартири учасниками процесу суду не надано.

Доводи апеляційної скарги про те, що договір іпотеки є нікчемним, колегія суддів відхиляє з таких підстав.

Згідно ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом першої інстанції не вимагається.

Нікчемний правочин є недійсним у силу прямої вказівки закону за фактом наявності певної умови (обставини).

При посиланні на нікчемність правочину апелянт не підтвердила факт користування спірною квартирою неповнолітнім сином, натомість матеріали справи свідчать про те, що реєстрація дитини у спірному житлі (24.07.2008 року) відбулась вже після укладення договору іпотеки (24.12.2007 року).

Відповідно до п. 1, п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду від 31 березня 2014 року постановлено з порушенням норм матеріального права, відтак підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст. 303, п. 2 ч. 1 ст. 307, п. 1, п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 314 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 31 березня 2014 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити частково.

У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 24 грудня 2007 року у сумі 540 810,65 доларів США, що еквівалентно згідно курсу НБУ 4 319 995 грн. 47 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом у сумі 436 664,02 доларів США, що еквівалентно згідно курсу НБУ 3 488 072 грн. 19 коп.; простроченої заборгованості за кредитом у сумі 5 898,34 доларів США, що еквівалентно згідно курсу НБУ 47 115 грн. 94 коп.; заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 55 869,56 доларів США, що еквівалентно згідно курсу НБУ 446 286 грн. 05 коп.; пені за прострочення погашення кредиту у розмірі 34 982 грн. 30 коп.; пені за прострочення погашення відсотків в розмірі 350 744 грн. 93 коп., звернути стягнення на предмет іпотеки -квартиру АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_2 на праві власності шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження.

Встановити початкову ціну предмета іпотеки в розмірі 4 038 742 грн. 00 коп., для його подальшої реалізації.

В решті вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Є.В. Болотов

Судді: В.А. Кравець

Б.Б. Левенець