Справа № 237/2810/16-ц
Провадження № 2/237/72/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.08.17 року м. Курахове

Марїнський районний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Ліпчанського С. М.,

при секретарі: Бахтіярова Н. В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Марїнського районного суду із позовною заявою, в якій просив суд здійснити поділ спільного майна подружжя. В порядку поділу майна подружжя виділити ОСОБА_1 ? частини всього майна набутого під час шлюбу, виділити ОСОБА_2 ? частини всього майна набутого під час шлюбу. Розділити спірне майно вони не можуть внаслідок відсутності угоди про поділ спільного майна при розірванні шлюбу.

У судове засідання з'явився представник позивача, підтримав позовні вимоги просив їх задовольнити.

У судове засідання з'явився відповідач, заперечував проти задоволення позовних вимог.

З'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовну заяву задовольнити частково з наступних підстав.

Судом встановлено, ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_2 перебували у шлюбних відносинах у період з 18.12.1998 року до 19.02.2016 року.

Відповідно до ст. 60 СК України, майно, яке подружжя придбало у шлюбі, належить дружині й чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав через поважну причину (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Таким чином, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності, тобто ні дружина, ні чоловік не зобов'язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, відповідно до зазначеної статті воно вважається таким, що належить подружжю.

Відповідно до п. 24, 25Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Вирішуючи спір між колишнім подружжям про майно, суд встановлює: 1) обсяг спільного майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства - ним є квартира та комплекс будівель та споруд; 2) з'ясовує джерело та час його придбання, - майно придбане в період наявних офіційно зареєстрованих шлюбних відносин. З урахуванням зазначеного, суд робить висновок, щодо належності спірного майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя, що підлягає поділу.

Відповідно до статті 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно ч.1ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно ст. 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Частиною 3ст. 368 ЦК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 372 ЦК України, зазначено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

З огляду на вищенаведене, суд доходить висновку, що оскільки майно набуто сторонами під час перебування в шлюбі, не відноситься до переліку, яке є приватної власністю чоловіка або дружини, оскільки придбане за договорами шляхом внесення спільних грошових коштів , воно є спільною сумісною власністю подружжя і частки кожного з них є рівними.

Згідно ст. 70 СК України майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України в постанові від 21 грудня 2007 р. Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи питання про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обовязкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Дослідивши надані суду матеріали справи суд приходить висновку задовольнити виділення частки із майна подружжя набутого за час шлюбу, а саме виділити ОСОБА_1 та признати право власності на ? частину автомобіля «ВАЗ-21213», № кузова XTA8703, рік випуску 2003, н.з. АН6824НС, ? частину автомобіля VOLKSWAGEN, модель PASSAT, тип кузову седан-В, № кузова WVWZZZ3CZ8Z000684, № двигуна ВКР266811, рік випуску 2007, н.з. АН0553ВТ, виділити ОСОБА_2 та признати право власності на ? частину автомобіля «ВАЗ-21213», № кузова XTA8703, рік випуску 2003, н.з. АН6824НС, ? частину автомобіля VOLKSWAGEN, модель PASSAT, тип кузову седан-В, № кузова WVWZZZ3CZ8Z000684, № двигуна ВКР266811, рік випуску 2007, н.з. АН0553ВТ.

В іншій частині позову відмовити у звязку з ненаданням до суду інформація яка б підтверджувала наведену вартість речей вказаних у позові, факт їх придбання та наявності у відповідача.

Керуючись ст. ст. 61,69-71 СК України, керуючись ст. ст. 11,15,60,88,213-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1, в порядку поділу майна подружжя, право власності на 1/2 частину автомобіля ВАЗ 21213, № кузова ХТА8703, рік випуску 2003, н.з АН6824НС.

Визнати за ОСОБА_1, в порядку поділу майна подружжя, право власності на 1/2 частину автомобіля VOLKSWAGEN, модель PASSAT, тип кузова седан-В, № кузова WVWZZZЗCZ8Z000684, № двигуна ВКР266811, рік випуску 2007, н.з. АН0553ВТ.

Визнати за ОСОБА_2, в порядку поділу майна подружжя, право власності на 1/2 частину автомобіля ВАЗ 21213, № кузова ХТА8703, рік випуску 2003, н.з АН6824НС.

Визнати за ОСОБА_2, в порядку поділу майна подружжя, право власності на 1/2 частину автомобіля VOLKSWAGEN, модель PASSAT, тип кузова седан-В, № кузова WVWZZZЗCZ8Z000684, № двигуна ВКР266811, рік випуску 2007, н.з. АН0553ВТ.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 551,20 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана в судову палату по цивільним справам Апеляційного суду Донецької області через Марїнський районний суд протягом десяти днів з дня її проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення суду, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С. М. Ліпчанський

Дата документу 31.08.17 року