Справа № 203/2679/17
УХВАЛА

23 серпня 2017 року суддя Кіровського районного суду м.Дніпропетровська Казак С.Ю., розглянувши заяву позивачки ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до Кіровського районного суду м.Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 про визнання 53/100 частин домоволодіння №94-а по вул.Філософській в м.Дніпро спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на 53/200 частин вказаного домоволодіння.

22.08.2017 року позивачкою до суду було подано письмову заяву, в якій остання просила в порядку забезпечення позову до набрання законної сили судовим рішенням по справі заборонити будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти дії щодо відчуження житлового будинку та земельної ділянки з належними до будинку надвірними будівлями по вул.Філософській,94 в м.Дніпрі.

Відповідно до ч.3 ст.151 ЦПК України забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Види забезпечення позову визначені ч.1 ст.152 ЦПК України.

Зокрема п.2 ч.1 ст.152 ЦПК України передбачено забезпечення позову шляхом заборони вчиняти певні дії, що узгоджується з заходами примусового виконання рішень, визначених в ст.10 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до розяснень наданих в п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

З позовної заяви вбачається, що предметом заявлених позивачкою ОСОБА_1 вимог є визнання 53/100 частин домоволодіння №94-а по вул.Філософській в м.Дніпро спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на 53/200 частин вказаного домоволодіння.

Разом з тим, в заяві про забезпечення позову позивачкою ставиться питання щодо заборони відчуження домоволодіння №94 по вул.Філософській в м.Дніпрі, тобто за іншою адресою.

Крім того, позивачкою також ставиться питання щодо заборони відчуження надвірних будівель та земельної ділянки, що не є предметом спору та, таким чином, виходить за межі заявлених останньою вимог.

Зазначаючи в заяві про застосування заходів забезпечення позову про наявність ризиків відчуження спірного майна відповідачем на користь інших осіб, позивачка не наводить обставин та доказів, які б свідчили про такі наміри відповідача, а тому є фактично припущенням позивачки, які не можуть бути єдиною підставою для застосування запропонованих нею заходів забезпечення позову.

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволення заяви про забезпечення позову за необґрунтованістю та не доведеністю підстав для забезпечення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.151,152,153,208-210 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви позивачки ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги.

Ухвала суду може бути оскаржена до апеляційного суду Дніпропетровської області через Кіровський районний суд м.Дніпропетровська шляхом подачі протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали апеляційної скарги. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя С.Ю.Казак