Справа № 164/460/17 Провадження № 22-ц/773/1128/17 Головуючий у 1 інстанції: Токарська І.С.
Категорія: 48 Доповідач: Бовчалюк З. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 серпня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Бовчалюк З.А. ,

суддів - Здрилюк О.І., Карпук А.К.,

секретар судового засідання Концевич Я.О.,

з участю позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом за ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про оспорювання батьківства та стягнення моральної шкоди за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Маневицького районного суду Волинської області від 26 червня 2017 року ,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом, який обґрунтовував тим, що 16 листопада 2008 року він із ОСОБА_4 уклав шлюб, від якого ІНФОРМАЦІЯ_1 року відповідач народила дитину - ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 сина було зареєстровано відділом РАЦС Маневицького РУЮ Волинської області, актовий запис №61, де вказано батьком позивача. Рішенням суду від 6 березня 2014 року шлюб між сторонами було розірвано і стягнуто аліменти на утримання дитини. 25 січня 2017 року позивач звернувся в medical genomics для проведення генетичної експертизи, з висновку якої 15 лютого 2017 року стало відомо, що він не є біологічним батьком сина. Дізнавшись правду перебував у шоковому стані, розуміючи, що вісім років виховував чужу дитину і після розірвання шлюбу сплачував аліменти на її утримання. Крім того, проживаючи в маленькому містечку, йому дуже неприємно від того, що люди знають про цю обставину і це завдає йому сильних душевних хвилювань і страждань.

Просив стягнути моральну шкоду 60 000 гривень, а також виключити відомості про його батьківство з актового запису №61 від 10 квітня 2009 року Відділу РАЦС Маневицького РУЮ Волинської області про народження ОСОБА_5

Рішенням Маневицького районного суду Волинської області від 26 червня 2017 року в задоволені позову ОСОБА_1 в даній справі відмовлено.

В апеляційній скарзі, позивач ОСОБА_1 просить скасувати дане рішення і ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне з'ясування цих обставин.

В суді апеляційної інстанції, позивач та його представник заявили про відмову від вимог апеляційної скарги в частині оскарження рішення про відмову у стягненні моральної шкоди.

Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 31 серпня 2017 року прийнято відмову позивача та його представника від апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції від 26 червня 2017 року в частині вимог про відшкодування моральної шкоди та апеляційне провадження у цій частині закрито.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині вимог щодо оспорювання батьківства, в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд першої інстанції виходив з того, що експертний висновок про біологічне батьківство позивача є неналежним доказом у даній справі, крім того визнання відповідачем частково позовних вимог суперечить інтересам дитини.

Проте з такими висновками суду погодитися не можна з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони уклали шлюб 16 листопада 2008 року, від якого ІНФОРМАЦІЯ_1 року в них народився син ОСОБА_5 (а.с.5).

Як вбачається із актового запису про народження №61 від 10 квітня 2009 року, зробленого відділом РАЦС Маневицького РУЮ управління юстиції Волинської області, в графі відомості про батька вказано позивача у даній справі ОСОБА_1 (а.с.42).

Частиною 1 ст. 122 СК України встановлено, що дитина, яка зачата і (або) народжена в шлюбі, походить від подружжя, тобто закон встановлює презумпцію шлюбного походження дитини, яка складається з презумпції материнства дружини та презумпції батьківства чоловіка.

Так, відповідно до ст. 133 СК України, якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір'ю, а чоловік - батьком дитини.

Згідно зі ст. 136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статті 126 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред'явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною, суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Не має права оспорювати батьківство, зокрема, особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком.

Оспорити батьківство має право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (ст. 136 СК) шляхом пред'явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини.

Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини.

Доводити відсутність кровного споріднення з дитиною чоловік може будь-якими допустимими доказами, суттєвими з яких будуть висновки судово-медичної, біологічної, генетичної експертизи.

Як вбачається з висновку експертного заключення про біологічне батьківство № MGT 499 від 15.02.2017 року MEDICAL GENOMICS біологічне батьківство ОСОБА_1 по відношенню до дитини ОСОБА_5 виключається, ймовірність батьківства становить 0% ( а.с.10).

За змістом ст. ст. 10, 11, 212 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Не приймаючи до уваги експертний висновок, суд першої інстанції зазначив, що таке дослідження проводилась без згоди матері, а експерт не попереджався про кримінальну відповідальність.

При цьому поза увагою суду залишилась та обставина, що даний експертний висновок, який поданий позивачем на підтвердження позовних вимог, відповідачем жодними належними та допустими доказами не спростований.

В суді апеляційної інстанції, з метою виконання приписів ч. 4 ст. 10 ЦПК України, колегією суддів сторонам було роз'яснено право заявити клопотання про призначення судово-медичної генетичної експертизи. При цьому позивач не заперечував щодо заявлення такого клопотання щодо призначення відповідної експертизи. Представник відповідач ствердив, що ОСОБА_4 не погоджується на проведення генетичної експертизи та відмовляється забезпечити явку неповнолітнього ОСОБА_5 в експертну установу у випадку призначення такої експертизи.

Таким чином відповідач фактично самоусунувся від свого обов'язку щодо спростування належними та допустимими доказами заявлених до нього вимог.

За таких обставин у розпорядженні суду був наявний єдиний доказ, а саме експертний висновок про біологічне батьківство №MG Е499 від 15.02.2017 року , скріплений круглою печаткою установи, який у категоричній формі стверджував про виключення біологічного батьківства ОСОБА_1 по відношенню до ОСОБА_5;

Відповідач не надавав доказів про порушення процедури проведення такого дослідження, або ж про порушення будь яких законодавчих та нормативних актів при такому проведенні.

Відтак у суду першої інстанції були відсутні правові підстави вважати експертний висновок неналежним доказом.

Як в суді першої так і апеляційної інстанції відповідач визнавала позовні вимоги в частині оспорювання батьківства. Суд першої інстанції не приймаючи таке визнання позовних вимог відповідачем не зазначив чим таке визнання порушуватиме законні права та інтереси неповнолітнього ОСОБА_5.

Беручи до уваги викладене, колегія суддів приходить до висновку що позовні вимоги ОСОБА_1, щодо оспорення батьківства є доведеними та обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Ураховуючи те, що суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині вимог про оспорення батьківства слід скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Маневицького районного суду Волинської області від 26 червня 2017 року в даній справі в частині вимог про оспорення батьківства скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову.

Виключити відомості про ОСОБА_1, громадянина України, як батька ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 з актового запису № 61 в Книзі реєстрації народжень, здійсненого 10 квітня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Маневицького районного управління юстиції у Волинській області.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді :