Справа № 496/783/17
Провадження № 2/496/917/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2017 року Біляївський районний суд

Одеської області

у складі: головуючого судді - Трушиної О.І.

при секретарі - Ткаченко В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Біляївка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Великодальницької сільської ради Біляївського району Одеської області, ОСОБА_2 про визнання частково недійсним рішення органу місцевого самоврядування та визнання права на приватизацію,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся з даним позовом до суду і просить визнати частково недійсним рішення Великодальницької сільської ради Біляївського району Одеської області № 233 від 17 грудня 2003 року, яким ОСОБА_2 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,15 га, що розташована за адресою: с. Великий Дальник 1-й пров. Маяцький, 22 Біляївського району Одеської області та визнати за ним право на приватизацію ? частини вказаної земельної ділянки.

Свої вимоги мотивує тим, що за час перебування у шлюбі з відповідачкою ними було збудовано житловий будинок, розташований за адресою: с. Великий Дальник 1-й пров. Маяцький, 22 Біляївського району Одеської області. Житловий будинок в експлуатацію не введено та право власності на нього не зареєстровано. Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 08 жовтня 2014 року спірне домоволодіння було визнано обєктом спільної сумісної власності подружжя та за ним було визнано право власності на ? частину будівельних матеріалів, конструктивних елементів та обладнання, які були використані в процесі будівництва житлового будинку разом з господарськими будівлями та спорудами. Однак рішенням Великодальницької сільської ради Біляївського району Одеської області від 17 грудня 2003 року № 233 «Про безкоштовну передачу у приватну власність земельних ділянок громадянам для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та гаражного будівництва, ведення особистого селянського господарства» відповідачці було передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку площею 0,15 га за вищевказаною адресою. До теперішнього часу відповідачка не скористалася своїм правом безоплатної приватизації земельної ділянки та не оформила на неї право власності, а тому він вважає що має право на приватизацію частини земельної ділянки пропорційно належній йому частині спірного домоволодіння. У звязку з викладеним він звернувся з позовом до суду.

Представник позивача ОСОБА_3 у судовому засіданні наполягав на задоволенні позовної заяви з підстав, викладений в ній.

Представник Великодальницької сільської ради Біляївського району Одеської області до судового засідання не зявився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Представник відповідачки ОСОБА_4 заперечував проти задоволення позову і пояснив, що рішення суду про визнання права власності на ? частину будівельних матеріалів не реалізовано, сторони не набули право власності на ? частину житлового будинку кожний, а тому просив у задоволенні позову відмовити.

Вислухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позовна заява задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як встановлено в судовому засіданні, рішенням Великодальницької сільської ради Біляївського району Одеської області № 233 від 17 грудня 2003 року «Про безкоштовну передачу у приватну власність земельних ділянок громадянам для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та гаражного будівництва, ведення особистого селянського господарства» ОСОБА_5 передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку для будівництва житлового будинку площею 0,15 га по 1-пров. Маяцькому, 22 в с. Великий Дальник Біляївського району Одеської області (а.с. 9-10).

Згідно довідки виконавчого комітету Великодальницької сільради Біляївського району Одеської області № 1060 від 10.04.2015 року будівництво житлового будинку за вищевказаною адресою розпочато 1988 році, зі слів ОСОБА_1 будинок побудований в 1992 році (а.с. 8).

Відповідно до технічного паспорту, виготовленого 17 липня 2014 року КП «БТІ» Одеської міської ради, житловий будинок, який розташований за адресою: 1-й провулок Маяцький, буд. 22 в с. Великий Дальник Біляївського району Одеської області, самочинно збудований у 1995 році (а.с. 11-14).

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 08 жовтня 2014 року визнано будівельні матеріали, конструктивні елементи та обладнання, які були використані в процесі будівництва житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: 1-й провулок Маяцький, №22, с. Великий Дальник, Біляївський район, Одеська область, обєктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2, а також визнано за ОСОБА_1 право власності на ? частину будівельних матеріалів, конструктивні елементи та обладнання, які були використані в процесі будівництва житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: 1-й провулок Маяцький, №22 с. Великий Дальник Біляївського району Одеської області. Вказане рішення набрало чинності (а.с. 6-7).

З вказаного рішення вбачається, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 не набули право власності на житловий будинок в рівних частинах. У судовому засіданні було встановлено, що будинок в експлуатацію не був введений.

Відповідно до ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у звязку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці обєкти (крім багатоквартирних будинків).

У відповідності до п.5 ч.1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Згідно п.18-2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» відповідно до положень статей 81, 116 ЗК окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 ЗК, 377 ЦК.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 08 жовтня 2014 року встановлено, що сторонами, як подружжям, за час шлюбу побудований житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: 1-й провулок Маяцький, №22 с. Великий Дальник Біляївського району Одеської області, який відповідно до ч.1 ст. 60 СК України, є спільною сумісною власністю подружжя, а тому а тому ця обставина відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Проте, сторонами по справі право власності на вищевказаний житловий будинок не зареєстровано у встановленому законом порядку, будинок в експлуатацію не введений.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

При розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Відповідно до положень п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» № 6 від 30.03.2012 року вбачається, що самочинним також вважається будівництво хоча і на підставі проекту, але за наявності істотних порушень зазначених норм та правил як у самому проекті, так і при будівництві, за наявності рішень спеціально уповноважених органів про усунення порушень. Не може вважатися наданням земельної ділянки лише рішення компетентного органу влади про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або для розробки проекту забудови. Під належним дозволом слід розуміти передбачений Законом України № 3038-VIдозвільний документ (статті 35 - 37), що дає право виконувати підготовчі та будівельні роботи саме того об'єкту і на тій земельній ділянці, яка передана з цією метою певній особі. Під проектом слід розуміти залежно від категорії об'єкта будівництва відповідний склад документації, визначеної статтями 1, 7 та 8 Закону України № 687-XIV, отриманої відповідно до статей 29, 31 Закону № 3038-VI, а також будівельний паспорт та технічні умови, отримані відповідно до статей 27, 30 зазначеного Закону. Будівництвом, яке здійснюється з істотним порушенням будівельних норм і правил, вважається у тому числі будівництво, яке хоча і здійснюється за наявності проекту, але з порушенням державно-будівельних норм та санітарних правил, що загрожують життю та здоров'ю людини у разі невиконання приписів інспекції державного архітектурно-будівельного контролю про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил тощо.

Згідно п. 2.3. Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об»єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства від 18.06.2007 року № 55, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06.07.2007 р. за №774/14041, не підлягають поділу об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об'єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону.

Таким чином, суд вважає, встановленим той факт, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 було здійснено самочинне будівництво житлового будинку - літ. «А», гаражу літ. «Б» за адресою: 1-й провулок Маяцький, 22 с. Великий Дальник Біляївського району Одеської області.

Відповідно до ч. 2, ч. 4 ст. 120 ЗК України якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Враховуючи викладене, суд вважає, що оскільки сторони не реалізували рішення Біляївського районного суду Одеської області від 08 жовтня 2014 року, тобто не набули право власності на житловий будинок в рівних частинах, крім того, позивачем не доведено, що оскаржуване ним рішення Великодальницької сільської ради Біляївського району Одеської області від 17 грудня 2003 року будь-яким чином порушує його права, а тому у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212-215 ЦПК України, ст. 120, 152 ЗК України, ст. 377 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Великодальницької сільської ради Біляївського району Одеської області, ОСОБА_2 про визнання частково недійсним рішення Великодальницької сільської ради Біляївського району Одеської області № 233 від 17 грудня 2003 року, яким ОСОБА_2 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,15 га, що розташована за адресою: с. Великий Дальник 1-й пров. Маяцький, 22 Біляївського району Одеської області та визнання права на приватизацію за ОСОБА_1 ? частини земельної ділянки залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Одеської області, через Біляївський районний суд Одеської області.

Суддя Біляївського районного суду

Одеської області: ОСОБА_6