АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 553/1654/16-ц Номер провадження 22-ц/786/1871/17Головуючий у 1-й інстанції Чистик І. О. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Панченка О.О.,

Суддів: Пікуля В.П., Бутенко С.Б.,

При секретарі: Зеленській О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на заочне рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 17 червня 2016 року

по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» до ОСОБА_2, за участю третьої особи: фізичної особи - підприємця ОСОБА_3, про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

В С Т А Н О В И Л А :

Представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 02.06.2008 між ВАТ «Морський транспортний банк» та ФОП ОСОБА_3 укладений кредитний договір № 00308/Р, відповідно до умов якого позичальнику надано кредит у вигляді непоновлювальної кредитної лінії на суму 1444620,00 дол. США на наступні цілі: 1400000,00 дол. США на придбання нежитлового приміщення та 44620,00 дол. США на оплату страхових платежів строком до 01.06.2015 року. Відповідно до п. 4.1.3. кредитного договору, забезпеченням виконання зобов'язань позичальником за цим договором є іпотека нежитлових приміщень (магазин непродовольчих товарів), загальною площею 83,6 кв.м., розташованих за адресою: Полтавська область, м. Полтава, вул. Леніна, буд. 61, що належать на праві власності ОСОБА_2. У зв'язку з систематичним невиконання та порушенням позичальником умов кредитного договору, банком 21.01.2014 було направлено позичальнику вимогу за вих. № 43 від 23.01.2014 про дострокове погашення заборгованості по кредитному договору та надано строк для погашення боргу. Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 01.09.2015 стягнуто солідарно з ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «Марфін банк» заборгованість у розмірі 11658187,15 грн. за указаним кредитним договором. 29 січня 2016 року банком було направлено на ім'я позичальника, іпотекодавця, вимогу № 67/07 щодо погашення заборгованості та попереджено, що у разі невиконання даної вимоги, банк прийме рішення про звернення стягнення, яка останніми не виконана та проігнорована. З наведених підстав просили суд задовольнити позов, звернути стягнення на предмет іпотеки.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 17 червня 2016 року вказаний позов задоволено.

Звернуто стягнення в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 00308/Р від 02 червня 2008 року, укладеним між ФОП ОСОБА_3 та ВАТ «Морський ОСОБА_5» в розмірі 11 658 187 грн. 15 коп. на предмет іпотеки, згідно іпотечного договору від 18 листопада 2011 року, укладеного між ПАТ «Марфін Банк» та ОСОБА_2, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_6 за реєстровим № 2218, а саме на: нежитлові приміщення (магазин непродовольчих товарів) загальною площею 83,6 кв.м. з усіма приналежностями, складовими частинами, невіддільними поліпшеннями та внутрішніми системами нерухомого майна, відповідно до п. 1.2. іпотечного договору, що розташовані за адресою: Полтавська область, місто Полтава, вулиця Леніна, будинок 61 (шістдесят один) на плані позначені літ. А-9-10, та належать ОСОБА_2 на підставі Договору купівлі-продажу /ВКК 849619/, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_7 21 квітня 2008 року за реєстровим № 2281.

Визначено звернення стягнення на предмет іпотеки здійснювати за початковою ціною встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності - незалежним експертом, на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, шляхом проведення прилюдних торгів відповідно до вимог ЗУ "Про виконавче провадження" та ЗУ «Про іпотеку».

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) гривень 00 копійок.

ОСОБА_2 оскаржила зазначене рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, подавши на нього апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове, яким в позові відмовити.

Зокрема апелянт вказує на те, що оскаржуване судове рішення не містить мотивів, із яких суд дійшов висновків щодо співмірності вартості предмету іпотеки, на який звернуто стягнення, із розміром заборгованості по кредиту, оскільки вартість нежитлових приміщень на час предявлення банком вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки судом не встановлена. Також вказує на те, що судом визначена невірна сума боргу, а розрахунок заборгованості по кредитному договору містить суперечності.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апелянта, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення за наступних підстав.

Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право змінити рішення суду.

Згідно до п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 02.06.2008 між ВАТ «Морський транспортний банк» та ФОП ОСОБА_3 укладений кредитний договір № 00308/Р, відповідно до умов якого позичальнику надано кредит у вигляді непоновлювальної кредитної лінії на суму 1444620,00 дол. США на наступні цілі: 1400000,00 дол. США на придбання нежитлового приміщення загальною площею 748,6 кв.м, розташованого за адресою м. Полтава, вул. Леніна, 13, та 44620,00 дол. США на оплату страхових платежів строком з 02.06.2008 і терміном погашення по 29.05.2009 та сплатою 13 % річних за фактичний період користування кредитом, що підтверджується копією кредитного договору (а.с. 20-24).

Згідно умов п. 3.2.3.2., п. 3.2.3.3., п. 3.2.3.4., п. 3.2.3.5., п. 3.2.3.6., п. 3.2.3.7. кредитного договору, строк його дії продовжено до 01.06.2015.

23.04.2009, 29.12.2009, 01.09.2010, 18.11.2011, 20.09.2012 та 17.10.2013 внесені зміни до кредитного договору № 00308/Р від 02.06.2008, у тому числі в частині зміни графіку та валюти кредитування, замість доларів США на національну валюту гривню, що підтверджується копіями відповідних договорів (а.с. 25-42).

Судом також встановлено, що Публічне акціонерне товариство «Марфін банк» є правонаступником Відкритого акціонерного товариства «Морський транспортний банк», що підтверджується копіями правоустановчих документів (а.с. 59-72).

У звязку з невиконанням умов кредитного договору, рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 01.09.2015 по цивільній справі № 554/5323/14-ц задоволено позов ПАТ «Марфін банк» та стягнуто солідарно з ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь позивача заборгованість у розмірі 11658187,15 грн. за кредитним договором № 00308/Р від 02 червня 2008 року (а.с. 55-58).

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 30 серпня 2016 року скасовано вказане вище судове рішення від 01.09.2015 та постановлено нове, яким стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ "Марфін Банк" заборгованість у розмірі 11 636 182, 08 грн. Провадження в частині позовних вимог ПАТ "Марфін Банк" до ФОП "ОСОБА_3 про стягнення заборгованості закрито.

Разом з тим, цим же рішенням апеляційного суду Полтавської області встановлено наявність заборгованості за кредитним договором, підтверджено дійсність кредитного договору та факт видачі кредитних коштіву розмірі який вказувався позивачем.

Водночас, заборгованість за кредитним договором № 00308/Р від 02 червня 2008 року злишається не погашеною.

Далі судом першої інстанції було встановлено, що метою забезпечення виконання зобов'язань ФОП ОСОБА_3 18.11.2011 між відповідачем ОСОБА_2 та ПАТ «Марфін банк» було укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого в іпотеку передано нежитлове приміщення, загальною площею 83,6 кв.м.розташоване за адресою: м. Полтава, вул. Леніна, буд. 61, що належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_7 21.04.2008, реєстровий №2281. Крім того 20.09.2012 між сторонами укладений договір № 1 про внесення змін та доповнень до договору іпотеки (а.с. 13-18).

29.01.2016 року позивачем направлено на ім'я позичальника ОСОБА_3В, іпотекодавця ОСОБА_2, вимогу № 67/07 щодо погашення заборгованості, із зазначенням розміру заборгованості, та повідомленням про необхідність повного погашення заборгованості в тридцятиденний строк, та попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання даної вимоги, що підтверджується копією вимоги та копіями поштових повідомлень (а.с. 8-12).

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Правові наслідки порушення зобов'язання, забезпеченого іпотекою, передбачені Законом України "Про іпотеку".

Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ст. 3 Закону України "Про іпотеку").

Згідно із ч. 1 ст. 7 Закону України "Про іпотеку" за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачено умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

За змістом ч. 1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для звернення стягнення на іпотечне майно.

Разом з тим, визначаючи, що звернення стягнення на предмет іпотеки необхідно здійснювати на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності - незалежним експертом, на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, шляхом проведення прилюдних торгів місцевий суд припустився помилки з огляду на нижче викладене.

01.03.2017 Верховний Суд України розглядаючи справу № 6 2284цс16 зробив наступний правовий висновок.

Положеннями частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Суть іпотеки як засобу забезпечення виконання цивільно-правових зобовязань полягає у тому, що кредитор (іпотекодержатель) набуває право в разі невиконання боржником зобовязання, забезпеченого іпотекою, одержати задоволення з вартості іпотечного майна переважно перед іншими кредиторами іпотекодавця. Це право відповідно до Закону України «Про іпотеку» підлягає підтвердженню з боку суду.

За змістом частини першої статті 39 цього Закону в разі звернення стягнення на предмет іпотеки початкова ціна іпотечного майна, з якої починаються торги, встановлюється рішенням суду.

Виходячи зі змісту поняття ціни як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, беручи до уваги аналіз норм статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку», Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України дійшла правового висновку, що в розумінні норми статті 39 Закону України «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмета іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону.

Оскільки рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки дає право на примусовий продаж іпотечного майна, то, викладаючи резолютивну частину рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд повинен обовязково врахувати вимоги зазначеної норми, тобто встановити у грошовому вираженні початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначену за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 Закону України «Про іпотеку».

Аналогічний правовий висновок Верховний Суд України вже сформулював у постанові від 8 червня 2016 року (справа № 6-1239цс16), наданій заявницею для порівняння, та в постановах від 13 травня 2015 року (№ 6-53цс15, 6-63цс15), 16 вересня 2015 року (№ 6-495цс15 та 6-1193цс15), 27 травня 2015 року (№ 6-332цс15), 10 червня 2015 року (№ 6-449цс15), 7 жовтня 2015 року (№ 6-1935цс15), 21 жовтня 2015 року (№ 6-1561цс15), 4 листопада 2015 року (№ 6-340цс15), 3 лютого 2016 року (№ 6-2026цс15).

Відповідно до п. 6 ст. 38 ЗУ «Про іпотеку», ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна субєктом оціночної діяльності, на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Ухваливши рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його реалізації з прилюдних торгів за початковою ціною, що має бути визначена на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, суд, порушивши вимоги статті 39 Закону України «Про іпотеку», не зазначив у рішенні необхідної складової, передбаченої цією нормою, зокрема початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначеної відповідно до частини шостої статті 38 цього Закону.

Посилання суду в резолютивній частині рішення на визначення початкової ціни предмета іпотеки незалежним експертом суперечить вимогам статей 39 та 43 Закону України «Про іпотеку».

В ході перегляду справи судом апеляційної інстанції, заперечуючи проти апеляційної скарги, представником ПАТ «Марфін банк» надано копію висновку про вартість майна від 10.03.2017, зробленого ТОВ «Українська експертна група», згідно якого вартість нежитлових приміщень, загальною площею 83,60 кв.м., розташованих за адресою: Полтавська область, м. Полтава, вул. Леніна, 61 складає 1 393 115, 00 грн.

Вбачається, що станом на сьогоднішній день зазначений Звіт про оцінку нерухомого майна є чинним, відповідає вимогам п. 6 ст. 38 ЗУ «Про іпотеку», а відтак враховуючи викладену вище правову позиції ВСУ, яка є обов'язковою для застосування відповідно до ст.360-7 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне змінити четвертий абзац резолютивної частини рішення, виклавши її в наступній редакції: звернення стягнення на предмет іпотеки здійснювати за початковою ціною визначеною висновком про вартість майна від 10 березня 2017 року субєктом оціночної діяльності ОСОБА_8 в розмірі 1 393 115, 00 грн.

В іншій частині рішення суду слід залишити без змін з огляду на те, що воно відповідає вимогам закону, а умови передбачені іпотечним договором не порушують співвідношення майнових інтересів сторін та не позбавляють заінтересовану особу того, на що вона розраховувала, оскільки при укладенні договору ОСОБА_2 погодилася з тим, що у разі порушення позичальником взятих на себе зобовязань, що випливають з кредитного договору, іпотекодержатель набуває право на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.

Як свідчать матеріали справи в ОСОБА_3 наявна заборгованість за кредитним договором, сума такої заборгованості судом першої інстанції визначена вірно та правильно встановлені фактичні обставини справи, а відтак висновок суду про звернення стягнення на предмет іпотеки є законним і обґрунтованим.

Керуючись ст. ст.. 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, п. 4 ч.1 ст. 309, 314, 316 ЦПК України, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 17 червня 2016 року змінити.

Абзац четвертий резолютивної частини заочного рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 17 червня 2016 року викласти в наступній редакції: звернення стягнення на предмет іпотеки здійснювати за початковою ціною визначеною висновком про вартість майна від 10 березня 2017 року субєктом оціночної діяльності ОСОБА_8 в розмірі 1 393 115, 00 грн.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя : ____________ О.О. Панченко

Судді: _______________ В.П. ОСОБА_9 Бутенко