Апеляційний суд Житомирської області
Категорія 30 Доповідач Трояновська Г. С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Трояновської Г.С.

суддів: Павицької Т.М., Миніч Т.І.

з участю секретаря судового засідання Кучерявого О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" про відшкодування матеріальної та моральної шкоди

за апеляційними скаргами представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 12 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, в кінцевій редакції якого просила стягнути з ОСОБА_2 159799 грн. 90 коп. матеріальної шкоди, з ПрАТ "Українська транспортна страхова компанія" - 49500,00 грн. матеріальної шкоди, стягнути в солідарному порядку з обох відповідачів понесені витрати зі сплати судового збору, 5000,00 грн. витрат на правову допомогу, 650,00 грн. - вартості експертного дослідження №3771 А від 17.07.2014, 800,00 грн. - вартості додаткового експертного дослідження №3771 А від 05.04.2016 року, а також завдану моральну шкоду в розмірі 30 000 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 24 квітня 2014 року в м. Житомирі по вул. Київське шосе з вини ОСОБА_2 відбулася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої, автомобіль НОМЕР_1, який належить їй на праві власності та яким керував ОСОБА_4, отримав механічні пошкодження. У звязку з пошкодженням належного їй майна, спричиненням моральних страждань, позивач просила задовольнити позов в повному обсязі. Оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ПрАТ "Українська транспортна страхова компанія", заподіяну шкоду просила стягнути з обох відповідачів.

Заочним рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 12 вересня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 159 799,00 грн. на відшкодування майнової шкоди, 5 000,00 грн. - моральної шкоди та 1138,00 грн. судового збору, а всього 165 937 грн. 00 коп.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" на користь ОСОБА_1 49 500,00 грн. страхового відшкодування майнової шкоди, 5 000,00 грн.- моральної шкоди та 1138,00 грн. судового збору, а всього 55 638 грн. 00 коп. Решту позовних вимог залишено без задоволення.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції. Апеляційну скаргу мотивує тим, що судом першої інстанції не було враховано, що у висновку експерта, який міститься в матеріалах справи, не вказано вартість утилізації автомобіля, а відтак неможливо встановити розмір матеріального збитку позивача внаслідок ДТП. Вважає, що позивачем не надано доказів та обґрунтування розміру моральної шкоди.

У поданій апеляційній скарзі ПрАТ "Українська транспортна страхова компанія", посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог до ПрАТ "Українська транспортна страхова компанія" відмовити. Апеляційну скаргу обгрунтовує тим, що у відповідача ОСОБА_2 на момент ДТП був відсутній страховий поліс, оскільки страхова компанія страхову премію не отримувала і уповноваженою особою він не підписаний. Окрім того зазначає, що суд неправомірно стягнув зі страхової компанії суму страхового відшкодування і моральну шкоду, оскільки питання залишків ушкодженого автомобіля не вирішувалось, а моральна шкода відшкодовується потерпілому-фізичній особі, що зазнала каліцтва або іншого тілесного ушкодження.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_5 в суді апеляційної інстанції проти доводів апеляційних справ заперечили та пояснили, що ОСОБА_2 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди повністю знищив автомобіль позивача, завдавши останній не тільки матеріальної, а й моральної шкоди, проте в добровільному порядку будь-яких коштів не відшкодував, нехтує судовими засіданнями, затягує розгляд справи, усілякими способами намагається уникнути відповідальності.

До суду апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_2 не зявився. Його представник ОСОБА_3 просила свою апеляційну скаргу задовольнити, проти апеляційної скарги страхової компанії заперечила, просила визначити утилізаційну вартість пошкодженого автомобіля.

Представник ПрАТ "Українська транспортна страхова компанія" ОСОБА_6 свою апеляційну скаргу повністю підтримав, проти апеляційної скарги представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 заперечив. Просив долучити докази до справі у звязку з тим, що він не брав участі у розгляді справи судом першої інстанції.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає до часткового задоволення, а апеляційна скарга ПрАТ "Українська транспортна страхова компанія" - до повного задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 24 квітня 2014 року близько 14год.40хв. в м. Житомирі по вул. Київське шосе з вини водія ОСОБА_2, який керував автомобілем НОМЕР_2 та не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечної дистанції, відбулася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої, автомобіль НОМЕР_1, який належить на праві власності позивачу та яким керував ОСОБА_4, отримав механічні пошкодження.

Постановою Баришівського районного суду Київської області від 20 червня 2014 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення /т.1 а.с.12/.

Відповідно до ч.4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Відтак, порушення ОСОБА_2 правил дорожнього руху знаходяться в прямому причинному звязку із виникненням дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу підтверджується, що ОСОБА_1 є власником автомобіля НОМЕР_1 /т.1 а.с. 15/.

Таким чином винними діями ОСОБА_2 заподіяно шкоду власнику автомобіля «Ford Focus С307» ОСОБА_1

Ухвалюючи заочне рішення по справі, суд першої інстанції виходив з того, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2, власника автомобіля НОМЕР_2 була застрахована ПрАТ "Українська транспортна страхова компанія" відповідно до Полісу АІ/1040345 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 18.04.2014 року, з визначеним строком дії з 19.04.2014року до 18.04.2015 року, ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну - 50000 грн., розмір франшизи - 500,00 грн. /т.1 а.с.25/.

В апеляційній скарзі ПрАТ "Українська транспортна страхова компанія" вказує, що не визнає страхового захисту на момент ДТП за полісом АІ/1040345, оскільки страхову премію страховик не отримував, копія полісу (розділ 13) не містить підпису уповноваженої особи ПрАТ «УТСК», а у розділі 1 полісу також не вказано код страховика 045.

На підтвердження доводів апеляційної скарги ПрАТ "Українська транспортна страхова компанія" надала рішення Баришівського районного суду Київської області від 20.03.2017 року, яке набрало законної сили, та яким задоволено позов Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" до ОСОБА_2 про визнання п.3 та п.10 договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АІ №1040345 недійсним /т.3 а.с.186-189/. Зазначеним рішенням встановлено, що грошові кошти (страхова премія) за договором (Полісом) обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АІ номер 1040345 було зараховано на поточний рахунок ПрАТ "Українська транспортна страхова компанія" лише 14 травня 2014 року (за умови, що ДТП сталась 24.04.2014 року), а тому зазначення в п.10 Полісу даних, що страхова премія була сплачена страховій компанії 18.04.2014 року о 14год.50хв. є безпідставним. З огляду на зазначене суд дійшов висновку, що п.3 договору (Полісу) обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АІ номер 1040345 щодо зазначення у ньому строку дії 19.04.2014 року по 18.04.2015 року є недійсним, оскільки в даному випадку строк дії договору мав починатися з 00год 00хв. 15 травня 2015 року (наступний день з дня надходження страхового платежу).

А тому, оскільки п.3 та п.10 договору страхування від 18.04.2014 року (поліс АІ/1040345 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів) в установленому законом порядку визнано недійсним, доводи страховика є обґрунтованими.

Відтак, встановлено що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_7 на момент дорожньої транспортної пригоди, яка сталась 24 квітня 2014 року, не була застрахована.

З огляду на наведене підстав для стягнення страхового відшкодування та судового збору із ПрАТ "Українська транспортна страхова компанія" на користь ОСОБА_1 немає.

А тому рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення в цій частині про відмову в задоволенні вимог до ПрАТ "Українська транспортна страхова компанія".

Оскільки встановлено, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на момент ДТП не була застрахована, то підстав для застосування до спірних правовідносин Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» немає.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч.2, ч.5 ст.1187 ЦК України).

Зважаючи на те, що шкода заподіяна автомобілю, належному на праві власності ОСОБА_1, спричинена винними діями ОСОБА_2, то саме ним ця шкода повинна бути відшкодована.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно висновку експерта №352/17 судової автотоварознавчої експертизи від 19 червня 2017 року (а.с.205-256 т.3) вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу автомобіля НОМЕР_1 на момент розгляду справи становить 667 564,10грн., ринкова вартість зазначеного автомобіля становить 188 470,98.

Відтак, матеріальний збиток, заподіяний власнику автомобіля НОМЕР_3 в результаті його пошкодження при ДТП складає 188 470,98грн., що дорівнює ринковій вартості автомобіля.

Відповідно до роз'яснень, викладених в п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 (зі змінами) «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», постановляючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд одночасно повинен обговорити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.

Враховуючи, що відшкодуванню підлягає ринкова вартість пошкодженого автомобіля, оскільки вартість відновлюваного ремонту автомобіля, згідно висновку №352/17 від 19.06.2017року, перевищує його ринкову вартість, а тому, суд зобовязує ОСОБА_8 повернути ОСОБА_2 пошкоджений автомобіль НОМЕР_1 після відшкодування останнім заподіяної шкоди.

Вирішення питання шляхом передачі пошкодженого автомобіля відповідачу, а не вирахування його вартості, про що зазначено в апеляційній скарзі ОСОБА_2, не суперечить Цивільному кодексу України, норми якого застосовані до спірних правовідносин, та відповідає фактичним обставинам справи.

Відповідно до ч. ч. 1 - 3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується особою, що її завдала за наявності її вини.

Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції врахував наведені норми права, розяснення постанови Пленуму Верховного Суду України та дійшов висновку про стягнення з ОСОБА_2 та страхової компанії на користь позивача по 5 000грн. на відшкодування моральної шкоди з кожного. Колегія суддів погоджується з визначеним судом першої інстанції розміром на відшкодування моральної шкоди 10 000грн., проте стягує його з ОСОБА_2, оскільки у вимогах до ПрАТ "Українська транспортна страхова компанія" відмовлено. До того ж у даному випадку моральна шкода із страховика не підлягала стягненню, оскільки така шкода відшкодовується потерпілому-фізичній особі, що зазнала каліцтва або іншого тілесного ушкодження, а не спричинена пошкодженням майна.

Відповідно до положень ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, до яких у цій справі відноситься судовий збір та витрати повязані із проведенням судових експертиз. Матеріалами справи підтверджено, що витрати з проведення експертиз становлять 1450грн. (650+800), а судовий збір -3071,85грн. (1425,77грн.+300грн. (майнова і немайнова вимога при предявленні позову), двічі по 551,24грн. (за збільшення позовних вимог), двічі по 121,80грн. (за забезпечення позову).

Вимоги позивача про стягнення витрат на правову допомогу в сумі 5000грн. є безпідставними. Так, в матеріалах справи міститься договір про надання правової допомоги від 27.08.2014 року, у п.5 якого зазначено, що клієнт зобовязується оплатити під кінець розгляду справи в суді приблизно 5 тисяч гривень, проте на підтвердження цих витрат не додано документів, що свідчать про оплату гонорару чи інших витрат, повязаних із наданням правової допомоги (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення або інший банківський документ, касові чеки і т.п.).

Колегія суддів вважає, що при ухваленні рішення судом першої інстанції було допущено порушення норм матеріального та процесуального права (п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України), а тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по справі.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" задовольнити повністю.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 12 вересня 2016 року скасувати, ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний податковий номер НОМЕР_4) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний податковий номер НОМЕР_5) 188 470,98 грн. заподіяної майнової шкоди, 10 000грн. на відшкодування моральної шкоди, 1450грн. вартості понесених витрат на проведення експертиз, 3071,85 грн. сплаченого судового збору.

В решті вимог відмовити.

Зобовязати ОСОБА_1 передати ОСОБА_2 залишки автомобіля НОМЕР_1 після повного відшкодування збитків.

В задоволенні вимог ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" відмовити за безпідставністю.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Судді