УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., Завгородньої І.М., Червинської М.Є.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Харківської області від 16 березня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, у якому просила стягнути з ОСОБА_5 на її користь аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 2 500 грн на місяць на неповнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, до досягнення ним повноліття.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 посилалась на те, що від шлюбу з ОСОБА_5 вони мають сина - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає разом із нею, проте відповідач необхідної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, у зв'язку із чим просила задовольнити позов.

Рішенням Ленінського районного суду міста Харкова від 21 грудня

2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1 800 грн щомісячно на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, починаючи з 24 жовтня 2016 року і до досягнення ним повноліття.

В іншій частині позов залишено без задоволення.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 16 березня 2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_7 задоволено частково, рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 21 грудня

2016 року змінено.

Стягнуто з ОСОБА_5 аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 900 грн щомісячно на користь ОСОБА_4 на сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, починаючи з 24 жовтня 2016 року і до досягнення ним повноліття.

Рішення допущено до негайного виконання в сумі платежу за один місяць.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_4 та стягуючи аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1800 грн щомісячно, суд першої інстанції керувався вимогами ч. 2 ст. 182 СК України та виходив з того, що відповідач не працює та має нестабільний заробіток, інших утриманців або зобов'язань за виконавчими листами у нього немає.

Суд апеляційної інстанції, змінюючи рішення суду першої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст.ст. 57, 212 ЦПК України), правильно встановив характер правовідносин сторін у справі, застосувавши норми матеріального права, які їх регулюють, виходив з того, що на час розгляду справи у суді першої інстанції відповідач офіційно ніде не працював, мав нестабільний заробіток, а тому враховуючи прожитковий мінімум для дітей, встановлений ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2016 рік», та те, що мати дитини ОСОБА_4 є особою працездатного віку, має стабільний доход, дійшов обґрунтованого висновку про необхідність зменшення розміру стягнутих аліментів до 900 грн щомісячно.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судом апеляційної інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновком суду апеляційної інстанції щодо їх оцінки.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 16 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

І.М. Завгородня

М.Є. Червинська