У х в а л а

іменем україни

23 серпня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Карпенко С.О.,

суддів: Маляренка А.В., Ступак О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Київської області від 15 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що з 4 серпня 2001 року перебуває у шлюбі з ОСОБА_2, в якому ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася дочка ОСОБА_3. Позивач вказує на те, що вони з відповідачем не підтримують шлюбно-сімейних стосунків, не ведуть спільне господарство, між ними відсутнє взаємопорозуміння та бажання зберегти сім'ю.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 лютого 2016 року позов задоволено.

Розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 4 серпня 2001 року, актовий запис № 1351, зареєстрований Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 15 червня 2016 року рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 лютого 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати рішення апеляційного суду Київської області від 15 червня 2016 року та залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги порушенням апеляційним судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах його повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду у складі, визначеному цим Законом, та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом, у складі, визначеному цим Законом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Судами встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 4 серпня 2001 року, у якому ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась дочка ОСОБА_3.

Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя.

Статтею 111 СК України передбачено, що суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства

Згідно зі ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що сторони не проживають разом однією сім'єю, не введуть спільне господарство та не підтримують сімейно-шлюбних стосунків.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що судом першої інстанції не вжито заходів щодо примирення подружжя, повно і всебічно не з'ясовано обставини справи, оскільки сторони проживають однією сім'єю, ведуть спільне господарство і виховують дитину, тому дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

З такими висновками суду апеляційної інстанції погоджується і колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

За змістом ч. 1 ст. 335 ЦПК України, суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні судів першої та апеляційної інстанції чи відкинуті ними, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу та про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції, дослідивши докази у справі, дав їм належну оцінку і, з урахуванням вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, так як не встановив невідповідність збереження шлюбу інтересам одного з подружжя або інтересам дитини.

Наведені у касаційній скарзі доводи висновків апеляційного суду не спростовують, рішення апеляційного суду Київської області від 15 червня 2016 року постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення апеляційного суду Київської області від 15 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийС.О.Карпенко
Судді: А.В.Маляренко О.В.Ступак