Справа № 214/1220/17
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

(заочне)

22 серпня 2017 року м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Хомініч С.В.,

за участю секретаря Соколовської Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, при заочному розгляді, в залі суду цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся до суду з позовною заявою 24.02.2017, в якій просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь ПАТ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 17.09.2012, яка станом на 16.02.2017 становить 13909 грн. 54 коп. та складається із заборгованості: за кредитом 4717 грн. 63 коп., по процентам за користування кредитом 2507 грн. 47 коп., за пенею та комісією за користування кредитом 5283 грн. 60 коп., штрафу 1400 грн. 84 коп.; стягнути з відповідача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1600 грн.

В обґрунтування предявлених вимог вказав, що 17.09.2012 між ПАТ «Приватбанк» та відповідачем укладено кредитний договір, згідно умов якого позивач надав відповідачеві кредит в розмірі 7084 грн. 02 коп. у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 18% на рік на суму залишку заборгованості. Свої зобовязання банк виконав належним чином, надавши відповідачу кредит в обумовленому розмірі. Натомість відповідач свої зобовязання виконує неналежним чином, в результаті чого станом на 16.02.2017 має заборгованість в розмірі 13909 грн. 54 коп., яку представник позивача просить суд стягнути з відповідача в примусовому порядку.

Представник позивача в судове засідання не зявилася, згідно письмової заяви просила справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримала, не заперечував проти ухвалення заочного рішення по справі.

ОСОБА_1 повторно не зявився в судове засідання, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі.

З урахуванням згоди представника позивача суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів в порядку ст.224 ЦПК України.

Суд, дослідивши вимоги позовної заяви, надавши оцінку письмовим доказам щодо їх належності, допустимості та достатності в їх сукупності, вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що 17.07.2006 між ПАТ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір шляхом підписання Анкети-заяви позичальника, що передбачає приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в «Приватбанк» (а.с.5, 7-30), яка в розумінні ч.1 ст.634 ЦК України є договором приєднання.

В рахунок здійснення реструктуризації заборгованості за вказаним договором в розмірі 7084 грн. 04 коп., 17.09.2012 між сторонами було укладено Генеральну угоду, за умовами якої сторони визначили кінцеву дату погашення заборгованості 30.09.2015, для чого позичальник отримав кредит в сумі 7084 грн. 04 коп. на період з 17.09.2012 по 30.09.2015 шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку на споживчі цілі в обмін на його зобовязання повернути кредит, сплатити проценти за користування ним в розмірі 1,5 % в місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, починаючи з 01 по 25 число кожного місяця (а.с. 6).

При цьому, згідно п.2.1 Генеральної угоди, позичальник зобовязався здійснювати щомісячний ануїтетний платіж в сумі 257 грн. 01 коп. для погашення заборгованості по кредиту, яка включає заборгованість за кредитом, по процентам, а також інші витрати відповідно до Умов та правил (а.с.6).

Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит, сплатити проценти.

В силу ст.ст.525, 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається.

Банк свої зобов'язання за кредитним договором від 17.09.2012 перед ОСОБА_1 виконав належним чином, надавши відповідачу кредит в обумовленому сторонами розмірі. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, у якому, серед інших прав та обов'язків сторін, на боржників покладено цивільно-правовий обов'язок з повернення кредитних коштів, якому відповідає право вимоги кредитора (ч.1 ст.509 ЦК України) вимагати їх повернення.

В порушення умов договору ОСОБА_2 свої зобовязання не виконує, сплативши востаннє 05.06.2014 550 грн. в рахунок погашення за наданим кредитом, та 60 грн. 48 коп. в рахунок сплати процентів за користування кредитом, в результаті чого станом на 16.02.2017 утворилась заборгованість за наданим кредитом 4717 грн. 63 коп., по процентам за користування кредитом 2507 грн. 47 коп., яку суд вважає доведеною та такою, що підлягає стягненню з відповідача.

Стосовно позовної вимоги про стягнення з відповідача заборгованості по пені та комісії, нарахованих сумарно в розмірі 5283 грн. 60 коп., суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.3 ст.509 ЦК України, зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно ч.1 ст.14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст.628 ЦК України).

Із системного аналізу наведених норм слідує, що при здійсненні кредитних нарахувань, включених до кредитної заборгованості, банк повинен суворо дотримуватися умов, встановлених договором, у тому числі в частині формулювання назв таких нарахувань, проведенні їх розрахунку, що забезпечує прозорість і однозначність вимог банку.

Згідно п.3.1 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління НБУ від 10.05.2007 №168, банки зобов'язані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, у тому числі із зазначенням переліку, розміру і бази розрахунку всіх комісій (тарифів) банку, що пов'язані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, здійснення валютно-обмінних операцій, юридичне оформлення тощо.

В той же час, ні Умовами кредитування та Правилами надання банківських послуг, ні в предявлених позивачем вимогах про стягнення комісії не конкретизовано сплату відповідачем комісії як супутньої послуги банку, що входить до сукупної вартості кредиту, не визначено її розмір, базу розрахунку, натомість будь-яких доказів стосовно тотожності даного платежу з «комісією», яку позивач предявляє в позові сумарно з пенею, суду не надано, а суд з власної ініціативи позбавлений можливості вирішувати незаявлену позивачем вимогу, зважаючи на положення ч.1 ст.11 ЦПК України.

Суд вважає безпідставним та неправомірним нарахування заборгованості по пені сумарно з комісією, оскільки виходячи з природи комісії як складової частини основного зобовязання, що входить до сукупної вартості кредиту, а пені як штрафної санкції за порушення виконання зобовязань, вони не можуть нараховуватись разом, що суперечить їх правовій сутності та меті застосування в рамках кредитно-зобовязальних правовідносин, тому суд приходить до переконання, що включення позивачем до розрахунку заборгованості сумарно «комісії та пені» не ґрунтується на умовах кредитного договору та вимогах Закону і свідчить про існування неузгодженості між їх умовами та предявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи викладене та те, що в розрахунку заборгованості (а.с.3) в графі "Сума комісії та пені (накопичувальним підсумком)" розмір заборгованості визначено 5283 грн. 60 коп., натомість в частині розрахунку у визначенні загальних сум (а.с. 4) вона вказана виключно як заборгованість по комісії без конкретизації її виду, що не узгоджується між собою та викликає у суду сумнів в достовірності та належності наданого позивачем розрахунку як доказу в обґрунтування цих вимог, тому суд вважає за необхідне в їх задоволенні відмовити.

Імперативним приписом ст.625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним зобовязання.

Згідно ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки встановлені договором або законом (ч.1 ст.611 ЦК України).

Виходячи зі змісту ст.ст. 546, 548, 549 ЦК України, виконання зобовязання може забезпечуватися відповідно до вимог закону або умов договору, зокрема, неустойкою у формі штрафу або пені, яку боржник повинен сплатити в разі порушення зобовязання.

З огляду на доведеність порушення відповідачем строків платежів по грошовим зобовязанням, з урахуванням визначеного умовами п. 2 Генеральної угоди розміру штрафу як спеціального заходу захисту майнових інтересів кредитора, суд приходить до висновку про обґрунтованість та правомірність нарахування позивачем штрафу в розмірі 1400 грн. 84 коп., який також підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Аналізуючи перелічені вище докази в їх сукупності, встановлення обставин неналежного виконання ОСОБА_1 кредитно-договірних зобовязань, обґрунтованість розміру заявлених позивачем вимог в частині стягнення заборгованості за кредитним договором від 17.09.2012 станом на 16.02.2017 за кредитом 4717 грн. 63 коп., по процентам за користування кредитом 2507 грн. 47 коп., та штрафу - 1400 грн. 84 коп., суд вважає за необхідне позовні вимоги в цій частині задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість в загальному розмірі 8625 грн. 94 коп. (з розрахунку: 4717,63+2507,47+1400,84).

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, згідно ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору (а.с.36) пропорційно розміру задоволених вимог 62 %, що становить відповідно 992 грн.

Керуючись ст. ст.4-10, 15, 60, 74, 79, 88 ч.1, 208 ч.1 п.2, 209, 212-215, 218, 223-226, 294 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (НОМЕР_1), ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», заборгованість за кредитним договором б/н від 17.09.2012 станом на 16.02.2017 в розмірі 8625 грн. 94 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом 4717 грн. 63 коп., по процентам за користування кредитом 2507 грн. 47 коп., та штрафу 1400 грн. 84 коп.,

Стягнути з ОСОБА_1 (НОМЕР_1), ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору 992 грн. 00 коп.

В іншій частині відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку в апеляційному суді Дніпропетровської області через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу протягом 10 днів позивачем з моменту винесення, відповідачем після процедури перегляду заочного рішення.

Суддя Хомініч С.В.