Справа № 524/9820/16-ц
Провадження №2/524/751/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.08.2017 року Автозаводський районний суд м. Кременчука у складі головуючого - судді - Нестеренка С.Г., при секретарі Бельченко Н.Л., за участі позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року до суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики.

Зазначав, що 07 липня 2015 року на підставі укладеного договору позики з відповідачем, надав останньому у борг 20000 грн. терміном до першої вимоги. Відповідач на підтвердження взяття коштів у позику надав розписку. У вказаний в розписці строк відповідач кошти не повернув і на прохання про повернення коштів не реагує.

Просив стягнути на свою користь з відповідача суму боргу за договором позики в розмірі 20000 грн. та у повернення сплачених коштів по оплаті судових витрат.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 позов підтримали, просили задовольнити, посилаючись на обставини і підстав, викладені у позовній заяві. Позивач пояснив, що є приватним підприємцем, надає послуги по автомобільних перевозках. З метою заохочення при прийнятті водіїв на роботу він неодноразово давав їм позику в сумі 20000 грн., з умовою, що при добросовісному відпрацюванні на протязі двох років, вказана сума боргу вважатиметься погашеною. Крім того, не наполягали на стягнені з відповідача на користь позивача витрати понесені при поданні оголошення в газету 120 грн.

Представник відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_4 з позовом не погодився, просив відмовити позивачу, оскільки відповідач гроші не отримував. Відповідач не заперечував, що власноручно написав розписку, але це була вимога позивача, як роботодавця. При прийнятті його на роботу.

Суд, вислухавши пояснення позивача, його представника та представника відповідача, свідчення свідків, вивчивши матеріали справи, встановив наступне.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей такого ж роду і якості. Договір позики є укладеним у момент передачі грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У ч.1 ст. 1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадку, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Відповідно ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У відповідності до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

У частини 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, висловленої у постанові від 02 липня 2014 року при розгляді цивільної справи №6-79цс14, - відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобовязанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.

Отже за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Судом достовірно встановлено, що 07 липня 2015 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_5 було укладено договір позики, за яким ОСОБА_5 взяв у позику у ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 20000 грн. Дана обставина постає з пояснень позивача, якого було допитано також як свідка за його згоди, та підтверджується розпискою, копія якої наявна в матеріалах справи (а. с. 5).

На підтвердження отримання вказаної суми грошових коштів відповідач 07 липня 2015 року надав ОСОБА_1 власноручно написану розписку. Написання вказаної розписки особисто відповідачем та його представником не заперечується.

З наведеної розписки постає, що ОСОБА_5 взяв кошти в сумі 20000 грн., які зобов'язався повернути в строк до першої вимоги, яка була предявлена 10 жовтня 2016 року.

Станом на день розгляду справи відповідач фактично не повернув позивачеві взяті в останнього кошти в розмірі 20000 грн.

Суд не приймає до уваги доводи відповідача та його представника, свідчення свідка ОСОБА_6, щодо відсутності договірних зобовязань між сторонами у справі, не отримання відповідачем коштів у борг від позивача, оскільки відповідачем та його представником не надані суду належні і допустимі докази на спростування обставин зазначених у розписці про одержання коштів, яка була написана власноручно відповідачем, щодо визнання договору позики недійсним, а також щодо вчинення позивачем стосовно відповідача будь-яких шахрайських дій по факту надання коштів у борг, та вчинення позивачем будь-яких дій примусового характеру щодо написання розписки про одержання коштів.

Враховуючи наведені обставини, суд приходить до висновку, що розписка ОСОБА_5, як борговий документ, надана позивачем, свідчить про існування між сторонами невиконаних позичальником зобовязань по договору позики, і є підтвердженням укладення договору позики, умови якого відповідач не виконав. Тому, необхідно стягнути з відповідача на користь позивача суми боргу за договором позики у розмірі 20000 грн., тобто в межах заявлених позовних вимог, та у повернення сплаченого судового збору в розмірі 551,20 грн., оскільки відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з іншої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а позивач документально підтвердив, що сплатив судовий збір в сумі 551,20 грн.

Керуючись ст. ст. 16, 525, 526, 1046 - 1051 ЦК України, ст.ст. 14, 57 59, 208, 209, 212 215, 218, 223 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики на суму 20000 грн. ( двадцять тис. грн. ) та кошти у повернення оплаченого судового збору на суму 551,20 грн.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного Суду Полтавської області через Автозаводський районний суд м. Кременчука упродовж десяти діб з дня проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги або розгляду справи Апеляційним судом, якщо рішення не скасовано.

Повідомити сторони, що повне рішення виготовлено18 серпня 2017 року.

Суддя