Справа № 408/7244/16-ц
Провадження № 22ц/782/497/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2017 року, серпня місяця, 09-го дня колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області у складі: головуючого судді Яреська А.В., суддів - Коновалової В.А., Коротенка Є.В., за участю секретаря: Попової Т.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Апеляційного суду Луганської області у місті Сєвєродонецьку цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Державний експортно - імпортний банк» (АТ Укрексімбанк) на заочне рішення Біловодського районного суду Луганської області від 15 травня 2017 року за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний експортно - імпортний банк» (АТ Укрексімбанк) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2016 року ПАТ «Державний експортно - імпортний банк України» (АТ Укрексімбанк) звернувся до Біловодського районного суду Луганської області із позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. Просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний експортно - імпортний банк України») заборгованість за кредитним договором від 27.08.2013 року № БН/2013-08 в розмірі 2 591,10 грн. (дві тисячі п'ятсот дев'яносто одна гривня десять копійок). Вирішити питання по судовим витратам.

Позов було прийнято до розгляду і заочним рішенням Біловодського районного суду Луганської області від 15 травня 2017 року в задоволенні позовних вимог ПАТ «Державний експортно - імпортний банк України» до ОСОБА_1 було відмовлено.

На рішення суду надійшла апеляційна скарга від ПАТ «Державний експортно - імпортний банк України», в якій посилаючись на порушенні судом першої інстанції норми матеріального та процесуального права, просять суд скасувати рішення Біловодського районного суду Луганської області від 15.05.2017 року і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Сторони в судове засідання не з'явилися, про час і місце повідомлені належним чином і в установленому законом порядку, а тому, колегія суддів вважає можливим на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК України розглядати справу за їх відсутності.

Вислухавши доповідача, обговоривши доводи апеляції, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Статтею ст. 303 ЦПК України є передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Статтями 213, 214 ЦПК України є визначеним про те, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Як передбачено ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частина 2 ст. 59 ЦПК України передбачає, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Статтями 10, 60 ЦПК України є визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 57 цього Кодексу, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що предметом спору по даній справі є кредитна заборгованість в розмірі 2591,10 грн., проте викладені у позові обставини у порушення вимог ст. 60 ЦПК України не підтверджені належними на те доказами, а саме наявність грошового зобов'язання відповідача перед позивачем, оскільки суду не надано договір про відкриття та обслуговування карткового рахунку з видачею платіжної картки в рамках зарплатного проекту, на який посилається позивач, в результаті чого виникла заборгованість, яку позивач просить стягнути з відповідача.

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає вимогам закону та обставинам справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Статтями 1048, 1049, 1050 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Виходячи з аналізу зазначених норм вбачається, що підставою виникнення кредитних правовідносин є кредитний договір, укладений у письмовій формі, який повинен містити умови надання кредиту, строк повернення кредиту, права та обов'язки сторін, розмір та порядок сплати процентів, а також відповідальність боржника у разі порушення виконання умов договору.

Як вбачається із тексту позовної заяви публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України», з якою він у жовтні 2016 року звернувся до суду, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за договором про відкриття та обслуговування карткового рахунку з видачею платіжної картки від 27.08.2013 року, яка виникла станом на 07.09.2016 року в сумі 2591,10 грн. при цьому зазначивши, що між банком та відповідачем був укладений договір про відкриття та обслуговування карткового рахунка з видачею платіжної картки в рамках зарплатного проекту від 27.08.2013 року № БН/2013-08, за умовами якого відповідачу була відкрита кредитна лінія для проведення останнім операції з використання платіжної картки з лімітом заборгованості по кредиту 5000,00 грн.

В позовній заяві вказано, що відповідно до умов кредитного договору відповідач зобовязався сплачувати позивачу щомісяця проценти за користуванням кредитом у розмірі 36 % річних.

Однак, матеріали справи не містять договору про відкриття та обслуговування карткового рахунка з видачею платіжної картки в рамках зарплатного проекту від 27.08.2013 року № БН/2013-08 або його копії, зі змісту якого можливо встановити умови надання кредиту, строки виконання договору, встановлений розмір відсотків за користування кредитом та інше.

Факт укладення 27.08.2013 року договору про відкриття та обслуговування карткового рахунка з видачею платіжної картки між позивачем та відповідачем має бути підтверджений письмовими доказами.

Однак, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин.

При відсутності договору (тексту договору) не можливо перевірити, чи видавалася платіжна картка відповідачу, який ліміт кредиту було надано відповідачу та умови надання кредиту, відсотки та відповідальність відповідача у разі порушення виконання зобовязання.

Під час розгляду справи, судом першої інстанції пропонувалося позивачу надати засвідчений належним чином примірник договору № БН/2013-08 від 27.08.2013, укладений між публічним акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України» та ОСОБА_1, однак примірник договору надано не було.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на обґрунтування заявлених вимог про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом (основним боргом), заборгованості за процентами, тому висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні заявлених вимог до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості є обґрунтованим.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що договір між банком та відповідачем був укладений у м. Луганську, тобто на території, на якій здійснювалася антитерористична операція, а значна частина документів, в тому числі і документи кредитної справи відповідача залишилась у приміщенні філії банку у м. Луганську і банк не має доступу до них, позивачем вимоги обґрунтовані та ним надані всі документи наявні у банку, не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Позивачем до позовної заяви надано розрахунок заборгованості відповідача перед ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України», в якому зазначено розмір заборгованості по основному боргу, та по процентам, та поточну виписку за контрактом. Однак, сам розрахунок та виписка не є належними доказами існування кредитних правовідносин між сторонами, оскільки вони не містять відомостей, які б дозволили перевірити, чи видавалася платіжна картка, правильність нарахування відсотків позивачем, так як розмір відсотків, відповідно до вимог закону передбачається умовами договору. Встановити, що зазначена позивачем заборгованість виникла саме внаслідок порушення відповідачем умов договору про відкриття та обслуговування карткового рахунка з видачею платіжної картки від 27.08.2013 року за відсутністю самого договору, не є можливим.

Отже, позивач не надав суду належних та допустимих доказів в обґрунтування заявлених вимог, твердження позивача про укладення договору з відповідачем повинно бути підтверджено відповідно до ст.ст. 59, 60 ЦПК України договором, на який посилається банк у позовній заяві. Доказів, які б спростували висновки суду, апелянтом не надано.

За таких обставин, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не дають підстав вважати, що судом при розгляді справи порушені або неправильно застосовані норми матеріального чи процесуального права. Рішення суду відповідає вимогам закону, порушень матеріального права чи процесуального законодавства при розгляді справи та прийнятті рішення не встановлено, тому підстав для скасування рішення колегія суддів не вбачає. Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 314-315 ЦПК України, колегія суддів судової палати,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний експортно - імпортний банк» (АТ Укрексімбанк) відхилити.

Рішення Біловодського районного суду Луганської області від 15 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено протягом двадцяти днів у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді: