Справа № 751/3205/16-ц Провадження № 22-ц/795/1309/2017 Суддя у I інстанції Деркач О. Г.
Категорія: цивільна Доповідач-суддя Кузюра Л. В.
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Р І Ш Е Н Н Я

30 серпня 2017 року м. Чернігів

Апеляційний суд Чернігівської області у складі:

голови судового засідання - судді Кузюри Л.В.,

суддів: Лакізи Г.П., Страшного М.М.,

з участю секретаря судового засідання Поклада Д.В.,

представника ОСОБА_2- ОСОБА_3, представника ОСОБА_4 -ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_4, ОСОБА_2 на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 18 травня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про припинення частки у спільному майні та поділ майна подружжя,

У С Т А Н О В И В:

31.03.2016 року ОСОБА_2 звернулась з позовом до ОСОБА_4, в якому просила: припинити право спільної часткової власності на житловий будинок АДРЕСА_1 між співвласниками 2/5 (ОСОБА_4.) та 3/5 частин (ОСОБА_8.); визнати реконструйовану кв. АДРЕСА_1 з прибудовою та надбудовою до неї загальною площею 129,1 кв.м.; житловою площею 51,5 кв.м. об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_4; поділити спільне сумісне майно подружжя: реконструйовану кв. АДРЕСА_1 з прибудовою та надбудовою до неї, визнавши за ОСОБА_2 право власності на 2/3 частини цього об»єкту нерухомості, та залишивши у власності ОСОБА_4 1/3 частину цього об»єкту нерухомості; розподілити судові витрати.

Свої вимоги мотивувала тим, що з 16.06.1995 року по 20.01.2015 року перебувала у шлюбі з відповідачем ОСОБА_4

В період шлюбу, 14.05.2004 року на підставі договору дарування ОСОБА_4 набув права власності на 2/5 частини житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1, які складались з кімнат 1-1, 1-3 площею 14,0 кв.м. та 25,9 кв. м.; коридору 1-2 площею 6,5 кв.м.; кухні 1-5 площею 7,5 кв.м.; ганку а1; льоху а2; 1/2 частині огорожі, але фактично вказану частину нерухомого майна подружжям було куплено за кошти в сумі 45 000 грн., через що позивач вважала його спільною сумісною власністю подружжя. За доводами позивача, вказану частину житлового будинку було повністю реконструйовано, перебудовано та добудовано, в результаті чого вона істотно збільшилась у своїй вартості за рахунок коштів, зароблених фактично тільки позивачем, оскільки відповідач в період з 2004 року по дату його мобілізації до лав АТО не дбав про матеріальне забезпечення сім»ї, кошти, які він отримував від незначного періодичного нелегального підробітоку, приховував від сім»ї і витрачав виключно на власні потреби.

За таких обставин, просила визнати реконструйовані 2/5 частини будинку спільною сумісною власністю подружжя, визнати за нею право власності на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1, за відповідачем - на 1/3 частину.

Окрім зазначеного, позивач просила в судовому порядку припинити право спільної часткової власності на житловий будинок між співвлвсниками 2/5 та 3/5 частин будинку.

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 18 травня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Припинено право спільної часткової власності на житловий будинок АДРЕСА_1 між співвласниками 2/5 та 3/5 частин.

Визнано реконструйовану кв. АДРЕСА_1 з прибудовою та надбудовою до неї, яка включає в себе:

по житловому будинку А-1; прибудові А2-1;прибудові А3-1:

- коридор 1-1 площею 6,4 кв.м.;

- санвузол 1-2 площею 15,6 кв.м.;

- коридор 1-3 площею 5,4 кв.м.;

- житлову кімнату 1-4 площею 22,9 кв.м.;

- гардеробну 1-5 площею 2,8 кв.м.;

- житлову кімнату 1-6 площею 9,5 кв.м.;

- хол 1-7 ,площею 9,7 кв.м.;

- кухню1-8площею19,4 кв.м.

- ганок а2.

По мансарді житловій А4-1:

- коридор 1-9 площею 7,8 кв.м.

житлова кімната 1-10 площею 19,1 кв.м.

- гардеробна 1-11 площею 10,5 кв.м.

загальною площею вцілому 129,1 кв.м.; житловою площею 51,5 кв.м. -

об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_4.

В порядку розподілу майна подружжя, визнати за ОСОБА_4 та ОСОБА_2 право власності, по 1/2 частині за кожним, на кв. АДРЕСА_1 з прибудовою та надбудовою до неї, яка включає в себе : по житловому будинку А-1; прибудові А2-1;прибудові А3-1:

- коридор 1-1 площею 6,4 кв.м.;

- санвузол 1-2 площею 15,6 кв.м.;

- коридор 1-3 площею 5,4 кв.м.;

- житлову кімнату 1-4 площею 22,9 кв.м.;

- гардеробну 1-5 площею 2,8 кв.м.;

- житлову кімнату 1-6 площею 9,5 кв.м.;

- хол 1-7 ,площею 9,7 кв.м.;

- кухню 1-8 площею 19,4 кв.м.;

- ганок а2.

По мансарді житловій А4-1:

- коридор 1-9 площею 7,8 кв.м.;

- житлова кімната 1-10 площею 19,1 кв.м.;

- гардеробна 1-11 площею 10,5 кв.м.

Всього загальною площею 129,1 кв.м.; житловою площею 51,5 кв.м. Компенсовано ОСОБА_2 витрати, понесені нею: на сплату судового збору у розмірі 3 085 грн. 00 коп., на проведення експертизи у розмірі 3 286 грн. 00 коп. та на правову допомогу у розмірі 2 985 грн. 00 коп. за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставиться питання про скасування рішення в частині компенсації понесених нею судових витрат за рахунок держави, з огляду на те, що на час розгляду справи судом ОСОБА_4 не має пільг зі сплати судових витрат, відтак віднесення судом зазначених витрат за рахунок держави є порушенням закону.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову, з посиланням на те, що відповідно до договору дарування, чинного на час розгляду справи, 2/5 частини будинку є його особистою приватною власністю, а тому висновок суду про те, що договір дарування фактично є удаваним, суперечить обставинам справи та вимогам закону. Відповідач стверджував, що відповідно до наведеного, частка позивача у праві власності на будинок не може становити частку, що є рівнозначною його частці, оскільки ОСОБА_2 вправі претендувати лише на ? частку від того майна, що було створено за час шлюбу, за рахунок спільних трудових чи грошових затрат подружжя.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про задоволення поданих сторонами апеляційних скарг, скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, виходячи з наступного.

З матеріалів справи встановлено, що рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 07.03.2003 року, ОСОБА_8 було виділено в натурі та визнано право власності на 3/5 частини домоволодіння АДРЕСА_1, за ОСОБА_10 визнано право власності відповідно на 2/5 частини вказаного домоволодіння (а.с. 23-24) Згідно копії спадкової справи, ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_1. Спадкоємцями після її смерті стали ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які в установленому порядку прийняли спадщину, проте, станом на час розгляду даної справи, її не оформили у повному обсязі. ( а.с. 113-124).

ОСОБА_2 та ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі з 16.06.1995 року, який 20.01.2015 року було розірвано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції. (а.с. 13-14).

Під час перебування у шлюбі, відповідач ОСОБА_4, згідно договору дарування від 14.05.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Красногором О.В., отримав у власність від ОСОБА_10 2/5 частини житлового будинку з відповідними надвірними будівлями, розташовані в АДРЕСА_1, (а.с. 17).

Зазначене майно складалось з: кімнат 1-1, 1-3 площею 14,0 кв.м., та 25,9 кв.м., коридору 1-2 пл.6,5 кв.м., кухні 1-5 пл.7,5 кв.м., ганку а 1,льоху а2, ? частини огорожі. Внаслідок проведених реконструкції, добудов та прибудов, здійснених сторонами у справі за час шлюбу, загальна площа частини будинку збільшилась з 53,9 кв.м. до 129,1 кв.м., житлова площа з 39,9 до 51,5 кв.м., вартість зазначеної частини будинку збільшилась на 1253624 грн, що складає 83,1 % від ринкової вартості 2/5 частин будинку, яку було визначено згідно висновку судової будівельно - технічної експертизи № 18-16 від 28.12.2016 року (а.с.168-185). За висновком експертизи ринкова вартість 2/5 частин будинку , в тому вигляді, в якому їх було подаровано ОСОБА_4, та станом на час укладення договору дарування складає 255039 грн.

На реконструйовані 2/5 частини житлового будинку, які були введені в експлуатацію 16.03.2015 року (а.с. 26-28), та розташовані за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_4 було отримано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане 03.11.2015 року Реєстраційною службою Чернігівського міського управління юстиції Чернігівської області, та Витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.29-37).

Оцінюючи наведені обставини, виходячи з положень закону та тих позовних вимог, які було заявлено позивачем, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що спірні 2/5 частини житлового будинку є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 , визнавши це окремо в резолютивній частині рішення суду, та в порядку поділу майна подружжя, визнав за кожним з подружжя право власності на ? частину 2/5 частин житлового будинку з господпрськими будівлями, розташованих за адресою: АДРЕСА_1.

З таким судовим рішенням у повній мірі не погоджується апеляційний суд, оскільки його ухвалено з порушенням вимог закону. Зокрема, в резолютивній частині судом зазначено, що спірне майно є спільною сумісною власністю та одночасно зазначено про визнання права за кожною із сторін на ? частину найна без зазначення конкретної, фізично відособленої частини майна, що належить кожному з них на праві власності. Таким чином, у рішенні суду щодо вирішення спору міститься суперечність в питанні визначення права кожної із сторін на спірне майно, адже судом його було визначено як спільне сумісне та одночасно за кожною із сторін визнано право на його відповідну частину, що призведе до неможливості реєстрації прав кожної із сторін через невизначеність, допущену судом.

Висновок суду про визнання права за кожною із сторін на ? частину спірного майна без зазначення конкретної, фізично відособленої частини майна, що належить кожному з них на праві власності, суперечить положенням ст. 364 ЦК України, оскільки за змістом наведенної правової норми співвласнику надається право самостійного розпорядження своєю часткою у спільній частковій власності і однією з правових форм такого розпорядження є право співвласника на виділення у натурі частки із спільного майна. У даній справі позивач не просила про виділення в натурі належної їй частки у праві власності на об»єкт нерухомості, з визначенням конкретної, фізично відособленої частини майна, що належатиме їй та відповідачеві, а фактично вимагала визначення її частки у праві власності на об»єкт нерухомості, відтак, виділення судом у рішенні сторонам у справі «частин» будинку на праві власності, замість визначення часток у праві власності, належних кожному з них, оскільки питання у позові про реальний поділ майна не ставилось, суперечить положенням ст. 69 СК України, ст. 355, 356, 357, 364 ЦК України.

Дійшовши висновку про те, що 2/5 частини житлового будинку, які були введені після реконструкції в експлуатацію 16.03.2015 року (а.с. 26-28), розташовані за адресою: АДРЕСА_1, та зареєстровані за ОСОБА_4 як приватна власність, є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 і розміри часток подружжя у праві власності є рівними, судом безпідставно не було взято до уваги те, що ОСОБА_4 отримав у власність 2/5 частини житлового будинку з відповідними надвірними будівлями, розташовані в АДРЕСА_1, від ОСОБА_10 на підставі договору дарування від 14.05.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Красногором О.В., який на час розгляду справи є чиним.

Положеннями ст. 204 ЦК України проголошено презумпцію правомірності правочину, відповідно, усі інші треті особи, у тому числі державні органи, не вправі нехтувати правами і обов»язками, що виникли у учасників такого правочину, а відтак не повинні порушувати їх прав і перешкоджати здійсненню їх обов»язків. Положеннями зазначеної норми передбачено, що з наведенного правила є лише два виключення: щодо нікчемних правочинів та таких, що визнані судом недійсними.

В порушення наведеної норми закону, судом було зазначено в мотивах судового рішення, що договір дарування на користь ОСОБА_4 2/5 частин будинку не є договором дарування, в розумінні ч.1 ст. 717 ЦК України та п.2 ч.1 ст. 57 СК України.

Зважаючи на ту обставину, що договір дарування в судовому порядку не було визнано недійсним, його нікчемність не передбачена законом, зазначений договір є чиним, а тому наведений правочин належить враховувати при вирішенні данного спору.

З матеріалів справи встановлено, що після набуття ОСОБА_4, згідно договору дарування від 14.05.2004 року, у власність від ОСОБА_10 2/5 частини житлового будинку з відповідними надвірними будівлями, розташовані в АДРЕСА_1, які складались з: кімнат 1-1, 1-3 площею 14,0 кв.м., та 25,9 кв.м., коридору 1-2 пл.6,5 кв.м., кухні 1-5 пл.7,5 кв.м., ганку а 1,льоху а2, ? частини огорожі, внаслідок проведених реконструкції, добудов та прибудов, здійснених сторонами у справі за час шлюбу, загальна площа частини будинку збільшилась з 53,9 кв.м. до 129,1 кв.м., житлова площа з 39,9 до 51,5 кв.м., вартість зазначеної частини будинку збільшилась з 255039 грн на 1253624 грн, що складає 83,1 % від ринкової вартості 2/5 частин будинку (висновок експертизи від 28.12.2016р., а.с. 168).

За таких обставин, апеляційний суд знаходить, що відповідно до приписів ст. 62 СК України, зазначене майно, що складається з житлового будинку А-1; прибудови А2-1;прибудови А3-1, що містять приміщення:

- коридор 1-1 площею 6,4 кв.м.;

- санвузол 1-2 площею 15,6 кв.м.;

- коридор 1-3 площею 5,4 кв.м.;

- житлову кімнату 1-4 площею 22,9 кв.м.;

- гардеробну 1-5 площею 2,8 кв.м.;

- житлову кімнату 1-6 площею 9,5 кв.м.;

- хол 1-7 ,площею 9,7 кв.м.;

- кухню1-8площею19,4 кв.м.;

- ганок а2;

а також мансарди житлової А4-1, яка містить наступні приміщення:

- коридор 1-9 площею 7,8 кв.м.

- житлова кімната 1-10 площею 19,1 кв.м.

- гардеробна 1-11 площею 10,5 кв.м. та має загальну площу 129,1 кв.м.; житлову площу 51,5 кв.м. - є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_2, оскільки майно, належне ОСОБА_12 на праві приватної власності, за час шлюбу з ОСОБА_2 істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових та грошових затрат.

Зазначений висновок має бути зроблено судом лише у мотивувальній частині, для подальшого обгрунтування визначення розміру часток сторін у праві власності на об»єкт нерухомого майна вцілому, оскільки його зазначення у резолютивній частині з послідуючим визначення права сторін на частки у праві власності на об»єкт нерухомого майна призведе до неможливості виконання рішення суду та реєстрації прав через його суперечливість. За таких обставин, окремо сформульована позовна вимога ОСОБА_2 про визнання 2/5 частини будинку об»єктом спільної сумісної власності подружжя задоволенню не підлягає.

Водночас, при визначенні часток у праві власності на об»єкт нерухомості вцілому, апеляційний суд враховує, що розмір частки ОСОБА_4 має бути збільшено на частку, вартість якої становить 255039 грн, оскільки зазначене майно є особистою приватною власністю ОСОБА_4 і його вартість було збільшено в подальшому за рахунок спільних зусиль подружжя.

Врахувавши наведені обставини, розміри часток , належні сторонам у праві власності на будинок АДРЕСА_1 щодо об»єкту нерухомості в цілому, з яких і складаються реально виділені 2/5 частини спірного будинку, будуть відповідати наступним часткам: 23/100 частка ОСОБА_4 та 17/100 частка ОСОБА_2 При цьому право приватної власності ОСОБА_4 на 2/5 частини будинку має бути припинено, оскільки за сторонами визнається право на ідеальні частки у праві власності на будинок № АДРЕСА_1.

Позовна вимога ОСОБА_2 до ОСОБА_6 та ОСОБА_7, спадкоємців щодо майна ОСОБА_8 - попереднього власника 3/5 частин будинку, про припинення права спільної часткової власності на житловий будинок між співвласниками 2/5 та 3/5 частин будинку, судом першої інстанції було задоволено, з посиланням на положення ч.3 ст. 364 ЦК України.

Разом з тим, положеннями ч.1 ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З матеріалів справи встановлено, що між власниками 2/5 та 3/5 частин будинку № АДРЕСА_1 не існує жодного спору з приводу визначення правової природи права кожного та його змісту.

Положеннями ч.4 ст. 364 ЦК України прописано процедуру виділу частки із майна, що є у спільній частковій власності, якої має за власною волею та відповідно до вимог закону, дотриматись співвласник при виділенні майна в натурі, а тому вирішення зазначеної вище позовної вимоги за відсутності жодного спору з цього приводу, суперечить вимогам закону. Позовна вимога ОСОБА_2 до ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про припинення права спільної часткової власності на житловий будинок між співвласниками 2/5 та 3/5 частин будинку, з огляду на зазначене, задоволенню не підлягає.

Перевіряючи законність рішення суду першої інстанції, апеляційний суд погоджується з доводами ОСОБА_2 про незаконне віднесення судових витрат, що мають бути сплачені ОСОБА_4 іншій стороні, за рахунок держави, оскільки останнім не було подано доказів на підтвердження наявності вказаних пільг. Останнім було подано суду посвідчення учасника бойових дій № НОМЕР_1., однак положеннями п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються учасники бойових дій у справах, пов'язаних з порушенням їхніх прав. Оскільки спір у даній справі не стосується питань, пов'язаних з порушенням його прав як учасника бойових дій, віднесення судом судових витрат, що мають бути сплачені відповідачем, за рахунок держави, суперечить вимогам закону.

Виходячи з наведеного, рішення суду у справі підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення вимог ОСОБА_2 в частині визнання за нею права на частку 17/100 у праві власності на житловий будинок з відповідними надвірними будівлями № АДРЕСА_1, за ОСОБА_4 - права на 23/100 частки, в іншій частині позову ОСОБА_2 належить відмовити.

При вирішенні питання про судові витрати, які підлягають розподілу між сторонами на підставі положень ч.1 ст. 88 ЦПК України, апеляційний суд знаходить, з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню судові витрати, понесені нею під час розгляду справи судом першої інстанції, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (у задоволенні вимоги немайнового характеру апеляційним судом відмовлено, вимогу майнового характеру задоволено на 58 %), в сумі 5894 грн 84 коп., яка складається з 1860,32 грн витрат по сплаті судового збору, 2774,52 грн витрат за проведення експертизи, 1260 грн витрат, понесених на правову допомогу.

При вирішенні питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4, апеляційним судом було враховано його майновий стан та, виходячи з положень ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір», ч. 1 ст. 82 ЦПК України, відстрочено сплату судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 18 травня 2017 року у сумі 8 185 грн. 32 коп. до ухвалення судового рішення у справі.

За таких обставин, зазначена сума судового збору, відповідно до принципу пропорційності, підлягає розподілу між сторонами наступним чином: на користь держави підлягає стягненню судовий збір з ОСОБА_4 в сумі 4774 грн 77 коп. за розгляд справи в апеляційному порядку, з ОСОБА_2 - в сумі 3410 грн 55 коп. за розгляд справи в апеляційному порядку.

Керуючись ст.204, 355, 357, 364 ЦК України, ст. 69-71 СК України, ст.88, 303, 307, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд

В И Р І Ш И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_4, ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 18 травня 2017 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 право на частку 17/100 у праві власності на житловий будинок з відповідними надвірними будівлями АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_4 право на частку 23/100 у праві власності на житловий будинок з відповідними надвірними будівлями АДРЕСА_1, припинивши право власності ОСОБА_4 на 2/5 частини житлового будинку з відповідними надвірними будівлями по АДРЕСА_1, зареєстрованого відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 03.11.2015 року ( індексний № 46848487).

В іншій частині позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 5894 (п»ять тисяч вісімсот дев»яносто чотири) грн 84 коп судових витрат, понесених останньою під час розгляду судом першої інстанції.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір в сумі 4774 (чотири тисячі сімсот сімдесят чотири) грн 77 коп. за розгляд справи в апеляційному порядку.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 3410 (три тисячі чотириста десять) грн 55 коп. за розгляд справи в апеляційному порядку.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Голова судового засідання: Судді: