04 вересня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Євтушенко О.І., ІзмайловоїТ.Л., Кадєтової О.В.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
за зустрічним позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк», третя особа - ОСОБА_4, про визнання договору поруки недійсним,
за касаційною скаргою ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_6, на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 08 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 22 листопада 2016 року,
за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 08 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 22 листопада 2016 року,
в с т а н о в и л а:
У серпні 2014 року Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк», (далі - ПАТ АК «Укргазбанк») звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
На обґрунтування позовних вимог зазначало, що відповідно до умов кредитного договору від 21 липня 2008 року позивач відкрив
ОСОБА_4 не відновлювальну відкличну кредитну лінію з лімітом 106000 дол. США.
Кредитна лінія надана на строк/термін з 21 липня 2008 року по
20 липня 2028 року, із сплатою процентів за користування кредитними коштами, виходячи із 13,8 % річних. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між позивачем та відповідачем ОСОБА_5 укладено договір поруки №10/08/П2-Ф-15.
У квітні 2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ АК «Укргазбанк», третя особа - ОСОБА_4, про визнання договору поруки недійсним.
На обґрунтування позовних вимог зазначав, що з договором поруки від 21 липня 2008 року ознайомився та отримав його копію в 2014 році, після звернення позивача до Рівненського районного суду Рівненської області
з позовом про стягнення заборгованості та виявив, що у вказаному договорі не його підпис.
Ураховуючи наведене, позивач просив визнати договір поруки недійсним.
Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області

від 08 вересня 2016 року первісний позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ АК «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором від 21 липня 2008 року №10/08/К-Ф-15 у розмірі 95252, 97 дол. США та 198 255 грн 83 коп., яка складається з: суми кредиту, що стягується достроково 67 574, 71 дол. США, прострочена заборгованість за кредитом 7702 дол. США, заборгованість по процентах

831,34 дол. США, прострочена заборгованість по нарахованим процентам

19 144,92 дол. США, пеня за несвоєчасне погашення кредиту 47 352 грн

84 коп., пеня за несвоєчасну сплату процентів150 902 грн 99 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено.

Визнано договір поруки від 21 липня 2008 року № 10/08/П2-Ф-15, укладений між ВАТ АБ «Укргазбанк», ОСОБА_5 та ОСОБА_4 визнано недійсним. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 22 листопада

2016 року рішення Рівненського міського суду Рівненської області

від 08 вересня 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 08 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 22 листопада 2016 року та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

У касаційній скарзі ПАТ АК «Укргазбанк» просить скасувати рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 08 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 22 листопада 2016 року та ухвалити нове рішення, яким первісний позов задовольнити, у задоволенні зустрічного позову відмовити, мотивуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У звʼязку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи частково первісний позов, суд першої інстанції,

з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що ОСОБА_4 кредитні кошти отримала, однак зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконувала, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню на користь відповідача.

Задовольняючи зустрічний позов, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що

ОСОБА_5 не виявляв свою волю на укладення договору поруки та не підписував вказаний договір.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 21 липня 2008 року між ВАТ АК «Укргазбанк», правонаступником якого є позивач, та

ОСОБА_4 укладено кредитний договір №10/08/К-Ф-15.

Відповідно до п. 1.1 кредитного договору банк відкрив позичальнику невідновлювальну кредитну лінію з лімітом 106000 дол. США. Кредитна лінія надається на строк/термін з 21 липня 2008 року по 20 липня 2028 року, або по день визначений в п. 1. 6 та/або в п. 3. 3. 11. цього договору,

із сплатою процентів за користування кредитними коштами, виходячи

із 13,8 % річних.

Згідно п. 3. 1. 1. 2 кредитного договору банк зобов'язується надання кредитних коштів здійснювати з позичкового рахунка, шляхом перерахування на поточний рахунок позичальника НОМЕР_1 у доларах США, відкритий в Рівненській філії ВАТ АБ «Укргазбанк», МФО 333692.

Пунктом 3. 1. 2 договору передбачено, що банк зобов'язується надання кредитних коштів в межах кредитної лінії здійснювати окремими частинами (надалі транш). Підставою для видачі кожного окремого траншу є письмова заява позичальника.

Згідно п. 3. 3. 3 кредитного договору позичальник зобов'язується повернення суми окремих траншів здійснювати на рахунок

№ НОМЕР_1 у доларах США, що відкритий у Рівненській філії

ВАТ АБ «Укргазбанк» МФО 333692, щомісячно з 1-ого по 10-е число кожного місяця, починаючи з місяця наступного за місяцем отримання траншу, в розмірі не менше 1/240 від суми встановленої кредитної лінії, що становить 441,67 долар США, а останній платіж сплачується в сумі

440,87 дол. США не пізніше 20 липня 2028 року відповідно до Графіку повернення заборгованості. Якщо останній день для сплати частини кредитної лінії припадає на вихідний або святковий день, то сплата чергового платежу по кредитній лінії здійснюється напередодні.

Банк виконав свої зобов'язання в повному обсязі, згідно заяв на видачу кредитних коштів від 22 липня 2008 року, 19 серпня 2008 року, 09 вересня 2008 року на поточний рахунок позичальника НОМЕР_1 у доларах США, відкритий в Рівненській філії ВАТ АБ «Укргазбанк», були перераховані кошти в сумі 60000 дол. - 22 липня 2008 року, 16000 дол. США - 19 серпня 2008 року, 29500 дол. США - 09 вересня 2008 року, що підтверджується випискою з особового рахунку НОМЕР_1 з 21 липня 2008 року по

03 жовтня 2008 року, копіями меморіальних ордерів від 22 липня 2008 року, 19 серпня 2008 року, 09 вересня 2008 року.

В порушення умов кредитного договору боржник свої зобов'язання належним чином не виконував, у звязку із чим утворилась заборгованість

у сумі 95 252, 97 дол. США, з яких: сума кредиту, що стягується достроково 67 574, 71 дол. США, прострочена заборгованість за кредитом 7702 дол. США, заборгованість за процентами 19 144,92 дол. США та 198 255 грн

83 коп., з яких пеня за несвоєчасне погашення кредиту 47 352 грн 84 коп., пеня за несвоєчасну сплату процентів 150 902 грн 99 коп.

Також судами встановлено, що 21 липня 2008 року між

ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є позивач та

ОСОБА_5 укладено договір поруки, відповідно до умов якого

ОСОБА_5 виступив поручителем перед кредитором за виконання ОСОБА_4 зобов'язань за кредитним договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно із ч. 2,3,4 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до вимог ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами 1- 3, 5 та 6ст. 203 ЦК України.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч. 2ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний сторонами.

Відповідно до ст. 256 позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права та інтересу.

Відповідно до вимог ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до вимог ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Ураховуючи наведене, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, встановив, що ОСОБА_4 кредитні кошти отримала, однак належним чином зобов'язання за кредитним договором не виконувала, внаслідок чого утворилась заборгованість та дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення первісного позову.

Також, судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_5 не виявляв волю на укладення договору поруки та не підписував вказаний договір, у зв'язку з чим дійшли обґрунтованого висновку про задоволення зустрічного позову.

Крім того, ОСОБА_5 не пропущено строк позовної давності, оскільки про існування договору поруки він дізнався у 2014 році,

а з зустрічним позовом до суду звернувся у квітні 2015 року, тому підстави для застосування позовної давності до зустрічних позовних вимог відсутні.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 08 вересня 2016 року та ухвали апеляційного суду Рівненської області від 22 листопада 2016 року, тому що судове рішення законне та обґрунтоване.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_6, відхилити.

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» відхилити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 08 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 22 листопада 2016 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором;

за зустрічним позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк», третя особа - ОСОБА_4, про визнання договору поруки недійсним залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова