Провадження №2/760/4731/17
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/про залишення позовної заяви без руху/

29 червня 2017 року суддя Солом'янського районного суду м. Києва Усатова І.А., розглянувши позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про виділення частки в натурі та визначення порядку користування квартирою -

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 та просила суд:

зобов'язати відповідача не чинити перешкод у користуванні майном іншим співвласникам,

виділити позивачеві та третій особі на стороні позивача в натурі по 1/3 кожній, а разом 2/3 частки майна у спільній частковій власності, а саме: кімнату площею 23,4 кв.м., що відповідає розміру належних кожній з них по 1/3 частин квартири АДРЕСА_1,

встановити порядок спільного користування нежитловими приміщеннями, які залишилися в спільному користуванні квартири АДРЕСА_1.

Позовна заява не відповідає вимогам ст. 119 ЦПК України.

Відповідно до чинного законодавства України позовна заява є процесуальним документом, який повинен містити в собі, зокрема, зміст позовних вимог; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину або наявність підстав для звільнення від доказування.

Тобто в позовній заяві має містись посилання, зокрема, на те, до кого пред'явлений позов; що саме вимагає позивач (предмет позову); обставини, на яких ґрунтується вимога (матеріально-правова підстава позову); зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину.

Таким чином, на цій стадії цивільного процесу позивач зобов'язаний виконувати вимоги щодо доведення певного кола фактів, що мають процесуальне значення, для підтвердження наявності права на пред'явлення позову та дотримання процесуального порядку його пред'явлення.

Відповідно до п.п. 3, 5, 6 ч. 2 ст. 119 ЦПК України позовна заява повинна містити ім'я (найменування) позивача і відповідача, зміст позовних вимог, виклад обставин, якими позивач обгрунтовує свої позовні вимоги, зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування.

Із аналізу ст. 119 ЦПК України вбачається, що зміст позовної заяви фактично повинен складатися із а) вступної, б) мотивувальної та в) прохальної частини, а також з додатку до позовної заяви та повинен бути підписаний особою, яка її подає.

Позивач у будь-якому випадку повинен зазначити те право, захисту якого він вимагає вважаючи його порушеним, невизнаним чи оспорюваним відповідачем.

Вивченням матеріалів позовної заяви, встановлено, що даний позов не відповідає вимогам ст.119 ЦПК України, оскільки в позовній заяві не викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, на основі яких звертається до суду та обґрунтовує свої вимоги відповідно до норм матеріального права, що поширюються на спірні правовідносини, з зазначенням доказів в підтвердження обґрунтування заявлених вимог або наявність підстав для звільнення від доказування.

Так, позивач, звертаючись до суду з даним позовом, посилалась на те, що відповідач чинить їй та третій особі перешкоди у користуванні спільним майном, тому вони тимчасово виїхали зі спільної квартири та змушені винаймати житло, відповідач також змінив вхідні замки у спірній квартирі, однак, на підтвердження вищевказаного жодного належного доказу позивачем не зазначено.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 119 ЦПК України позовна заява повинна містити ім'я (найменування) позивача і відповідача.

Відповідно до ч.1 ст. 26 ЦПК України у справах позовного провадження особами, які беруть участь у справі, є сторони - позивач та відповідач, треті особи, а також представники сторін та 3-х осіб.

Сторонами в цивільному процесі є юридично заінтересовані особи, матеріально-правовий спір між якими є предметом розгляду і вирішення в цивільному судочинстві.

Статтею 3 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.

Позивачка, звертаючись з даним позовом до суду, просить зобов'язати відповідача не чинити перешкод у користуванні майном іншим співвласникам, виділити їй та третій особі на стороні позивача в натурі по 1/3 кожній, а разом 2/3 частки майна у спільній частковій власності, однак, вбачається, що позивачка звернулася за захистом не лише своїх прав, а й прав інших осіб, зокрема, третьої особи, яка теж є співвласником спірної квартири, тому позивачу необхідно обґрунтувати вищезазначені вимоги, їх правові підстави, адже наявність зазначених недоліків позбавляє суддю можливості з'ясувати межі доказування.

Окрім того, з наданої позивачем копії довідки Форми №3, виданої Житлово-експлуатаційною дільницею №905 від 28.03.2017 за №2449, вбачається, що окрім, позивачки, відповідача та третьої особи, в спірній квартирі зареєстрований також колишній чоловік позивачки - ОСОБА_4, однак, у своїй позовній заяві позивачкою не зазначено чи проживає останній у даній квартирі і т.п.

За таких обставин, позивачеві необхідно зазначити які його права порушені, оспорюються або не визнаються відповідачем, визначитися з належним колом осіб у справі, навести обґрунтування своїх позовних вимог, зазначити докази на підтвердження кожної обставини на яку він посилається, як на підставу своїх вимог, визначитися з предметом спору та викласти прохальну частину позову чітко і зрозуміло для всіх учасників.

Також, в порушення вимог п. 4 ч.2 ст. 119 ЦПК України та п. 9 ч. 1 ст. 80 ЦПК України не визначено дійсну вартість нерухомого майна.

Згідно п.4 ч. 2 ст. 119 ЦПК України позовна заява повинна містити ціну позову щодо вимог майнового характеру.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 80 ЦПК України ціна позову у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності визначається дійсною вартістю нерухомого майна.

Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права власності» № 20 від 22.12.1995р. зі змінами та доповненнями від 25.05.1998 визначено, що вартість спірного майна визначається за погодженням сторін, а за його відсутності - за дійсною вартістю майна на час розгляду спору.

Під дійсною вартістю розуміється грошова сума, за яку майно може бути продано в даному населеному пункті чи місцевості.

Закон України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» визначає, що проведення незалежної оцінки майна є обов'язковим у випадках застави державного та комунального майна, відчуження державного та комунального майна способами, що не передбачають конкуренцію покупців у процесі продажу, або у разі продажу одному покупцю, визначення збитків або розміру відшкодування, під час вирішення спорів та в інших випадках, визначених законодавством або за згодою сторін.

Оцінка майна проводиться на підставі договору між суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання та замовником оцінки або на підставі ухвали суду про призначення відповідної експертизи щодо оцінки майна.

Таким чином, з метою усунення недоліків поданої позовної заяви і можливості вирішення питання про відкриття провадження у справі, позивачу в розумінні вимог ст. 57, 58, 59, 60, 64 ЦПК України необхідно надати належні докази вартості об'єкту нерухомого майна.

В п. 15 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» визначено, що пунктами 1 і 2 частини першої статті 80 ЦПК України передбачено визначення ціни позову у позовах про стягнення грошових коштів та про визнання права власності на майно або витребування майна. Відповідні позовні заяви мають майновий характер, і розмір ставок судового збору за їх подання визначається згідно з підпунктом 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір».

При цьому, суд не повинен визначати вартість майна за відповідними вимогами, оскільки за змістом статті 80, пункту 4 частини другої статті 119 ЦПК України такий обов'язок покладається на позивача (у тому числі і в тих випадках, коли правові наслідки у виді повернення майна застосовуються за ініціативою суду, наприклад, при визнанні договору недійсним згідно з частиною п'ятою статті 216 ЦК України).

Таким чином, з метою усунення недоліків поданої позовної заяви і можливості вирішення питання про відкриття провадження у справі, позивачу необхідно вказати ціну позову щодо вимог майнового характеру, надати належні докази вартості спірної квартири, або ж зазначити підстави для звільнення від доказування.

Відповідно до ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст.ст.119, 121, 229 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про виділення частки в натурі та визначення порядку користування квартирою - залишити без руху, надавши строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання ухвали.

Недоліки позовної заяви, викладені в даній ухвалі, мають бути усунуті шляхом подання належно оформленої позовної заяви.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: