№ 207/2616/16-ц
№ 2/207/1144/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2017 року Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді -Тюлюнової В.Г.

при секретарі - Онищенко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Камянське справу за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

ВСТАНОВИВ:

13.09.2016 року Публічне акціонерне товариство ОСОБА_1 банк «Приватбанк звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2, в якій посилаються на те, що 10.01.2007 року між Банком і відповідачем укладено договір без номера, згідно з яким відповідачка отримала кредит у розмірі 3000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідачка гроші отримала, але зобовязання за кредитним договором належним чином не виконує, у звязку з чим виникла заборгованість, яка на 31.07.2016 року становить 16712,11 грн. і складається із заборгованості за кредитом 2508,80 грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом 10238,02 грн., заборгованості за пенею та комісією 2693,28 грн., а також штрафів: 500 грн. фіксована частина, 772,01 грн. відсоткова складова. Вказана заборгованість відповідачкою не сплачена, у звязку з чим банк вимушений звернутися до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості і витрат, повязаних з розглядом справи, судового збору у розмірі 1378 гривень.

В наданому суду письмовому клопотанні представник позивача ОСОБА_3 підтримав позовні вимоги в повному обсязі і просив їх задовольнити , зазначивши, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення.

У звязку з тим, що відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася, будучи належним чином повідомленою про місце, час та дату розгляду справи, про поважність причини неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності до суду не надходило, суд 04.01.2017 року. Ухвалив заочне рішення, яким позовні вимоги задовольнив у повному обсязі.

Відповідачка звернулася до суду із заявою про перегляд заочного рішення, посилаючись на докази, якими вона обґрунтовує свої заперечення проти вимог позивача та просила відмовити в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до неї у звязку з пропуском позовної давності.

Позивач подав до суду заперечення на заяву про перегляд заочного рішення та просив суд залишити заяву відповідача про перегляд заочного рішення без задоволення, а рішення без змін.

Ухвалою Баглійського суду м.Дніпродзержинськ Дніпропетровської області 06 червня 2017 року заочне рішення Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська від 04 січня 2017 року скасовано, та справу призначено до розгляду у загальному порядку.

В судовому засіданні встановлено. 10.01.2007 року між Банком і відповідачкою укладено договір без номера, згідно з яким відповідачка отримала кредит у розмірі 3000 гривень, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідачка гроші отримала, але зобовязання за кредитним договором належним чином не виконує, у звязку з чим виникла заборгованість, яка на 31.07.2016 року становить 16712,11 грн., і складається із заборгованості за кредитом 2508,80 грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом 10238,02 грн., заборгованості за пенею та комісією 2693,28 грн., а також штрафів: 500 грн. фіксована частина, 772,01 грн. відсоткова складова.

Вказана заборгованість відповідачкою не сплачена.

Відповідачка позовні вимоги не визнає та просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити, надала заяву про застосування позовної давності, пояснюючи, що, відповідно до ст.. 257-258 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки, а щодо окремих видів вимог, зокрема про стягнення неустойки (штрафу,пені), застосовується позовна давність строком в один рік.

Згідно ст..261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Як передбачено умовами надання споживчого кредиту № б/н від 10.01.2007 року, укладено між позивачем та відповідачкою визначено обовязок позичальника здійснювати погашення кредиту у порядку та строки, які визначені в заяві.

У разі непогашення суми кредиту в строки зазначені в заяві, заборгованість в частині непогашеної суми кредиту вважається такою, що прострочена. Кінцевою датою виконання позичальником своїх зобовязань щодо повернення кредиту і визначеною в заяві до кредитного договору № б/н від 10.01.2007року, було визначено дату березень 2013 року.

Строк дії картки березень 2013 року.

У разі неналежного виконання відповідачем зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу тобто відповідно до наданих позивачем доказів з 08 серпня 2011 року, що підтверджується таблицею розрахунку заборгованості.

В даному випадку перебіг позовної давності починається з 01 квітня 2013 року.

Позивач звернувся до суду лише 13 вересня 2016 року.

Таким чином, виходячи з вищевикладеного, на час звернення позивача до суду сплив строки позовної давності.

Згідно зі ст.. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і додаткової вимоги.

Позивач не згоден з доводами відповідачки стосовно строку позовної давності, вважаючи, що відповідачка на протязі всього періоду користування кредитними коштами вносила періодичні платежі, останній платіж перед зверненням кредитора до суду здійснено 04.11.2013 року в сумі 245,00 грн. Позивач звернувся до суду 13.09.2016 року, тобто в межах строку позовної давності, що підтверджується розрахунком та випискою по рахунку відповідачки.

Відповідачка не згодна з доводами та наданими доказами позивача та вважає, що вони не відповідають дійсності, оскільки останній платіж було внесено відповідачкою 08 серпня 2011 року, що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості та випискою по рахунку, де вказано суми періодичних платежів, а саме їх (платежів) дата, де проводилась оплати місто та в який спосіб вони проводились готівкою через касу банка чи термінал.

Останній платіж був 07.08.2011 р.

При здійсненні платежів у відділені банку касир оформлювала 2 платіжних документа, один залишала у банку, а другий видавали їй як доказ сплати, тобто у позивача є всі платіжні документи , якими він (позивач) зобовязаний додати до таблиці нарахувань, тобто розрахунку та виписці.

Спростовує ствердження позивача щодо здійснення нею останнього платежу 04.11.2013 року та платежі, які вказані у виписці 2011 та 2012 роках. Вважає незрозумілим хто та в який спосіб, та на яких підставах проводив з неї оплату, хто є платником як вказано HE - OFFICESAMDN4000………5062 (а.с.86) незначних платежів у 2011 році по 0,01; 0,28 копійці, 4,11 грн.; 34,63 грн., 234,43 грн. та у 2012 році 20 січня 0,05 копійок;

Але більш всього виникає питання щодо платежу, який зазначено позивачем у вказаних таблицях (розрахунку та виписці) 04 листопада 2013 року на суму 245,00 грн. де вказано…»Пополнение наличними через отделение Приватбанк» (а.с.86).

Наполягає, що періодичні платежі у 2013, 2012 та частково у 2011 році не проводила взагалі, тому вважає, що наданий розрахунок та виписка це просто таблиця, яка не є доказом періодичних платежів, без підтверджуючих платіжних документів (квитанціями, касовими ордерами та іншими), тобто відповідно до ст.. 60 ЦПК України позивач зобовязаний довести ті обставини, на які він посилається, а саме, що відповідачка особисто сплатила готівкою вказаний платіж.

Отже, наявними зарахуваннями за кредитними зобовязаннями на погашення відсотків у період 2011 та 2012 роках у не значному розмірі (0,01грн., 0,28 грн., 4,11грн., 34,63 грн., 0,05 грн.), та 04.11.2013 р. суму 245,00 грн., що встановлено розрахунком заборгованості та випискою за кредитним договором (а.с. 81-86) дані відомості не свідчать, що вони особисто свідомо вчиняла дії направлені на погашення кредитної заборгованості , що доводить визнання кредитних зобовязань та наявності підстав для переривання строку позовної давності, передбачених положеннями ст..264 ЦК України.

Суд, взявши до уваги позицію представників позивача, відповідачки дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до ст..ст.57-60 ЦПК України, доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Положеннями ст..ст.212,213 ЦПК України передбачено, що суд оцінює належність допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про недоведеність позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» наявними в матеріалах справи копіях документів, якими позивач обґрунтовує виникнення у відповідача заборгованості .

Обгрунтовуючи свої заперечення проти вимог позивача (що є однією із вимог ст..229 ЦПК України щодо форми і змісту заяви про перегляд заочного рішення), відповідачка просила відмовити в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до нього у звязку з пропуском позовної давності тобто на законних підставах скористався своїм правом надати заяву про застосування позовної давності до суду.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна даність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Згідно з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 19 березня 2014 р у справі №6-14 цс 14, яка в силу ст..360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України, відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст..257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст..261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Між сторонами укладено договір про надання банківських послуг у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту, зі строком дії, що відповідає строку дії картки.

Згідно розділу II Правил користування платіжною карткою п.п.3.1.1, п.3 строк дії картки вказано на лицевій стороні картки (місяць і рік) і вона дійсна до останнього дня місяця зазначеного на платіжній картці.

Згідно картки копія якої міститься в матеріалах справи, строк дії зазначений до 03/13, тобто березня 2013 року.

Оскільки умовами договору передбачено строк погашення кредиту у повному обсязі і таким строком є останній день місяця, вказаного на картці, а саме березень 2013 року, тобто з 01 квітня 2013 року розпочався перебіг строку позовної давності, який закінчився 01 квітня 2016 року.

Позивач звернувся до суду із відповідним позовом про захист свого порушеного права лише у вересні 2016 року, тобто після закінчення строку позовної давності.

На підставі зазначеного суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» у звязку зі спливом строку позовної давності, оскільки позивач звернувся до суду із позовом про захист свого порушеного права поза межами строку позовної давності.

Суд також не може погодитися із доводами позивача в частині переривання строку позовної давності наявними зарахуваннями за кредитними зобовязаннями, а саме, останнього платежу відповідача здійсненого 04.11.2013 в сумі 245,00 грн.

Дані відомості не свідчать, що відповідач свідомо вчиняла дії направлені на погашення кредитної заборгованості, що доводить визнання кредитних зобовязань та наявності підстав для переривання строку позовної давності, передбачених положеннями ст..264 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку, в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать визнання боргу або іншого обовязку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та /або сум санкцій.

Вчинення боржником дій з виконання зобовязання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, лише за умови, якщо такі дії вчинено уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором у силу закону, на підставі установчих документів або довіреності.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що не відбулось переривання строку позовної давності лише за наданим банком розрахунком, який не підтверджений квитанціями, касовими ордерами та іншими документами, що засвідчують здійснення платежу особисто відповідачем та визнання нею боргу, оскільки в судовому засіданні вона заперечувала вчинення цих дій.

Витрати повязані з розглядом справи суд вважає за необхідне покласти на позивача.

Керуючись ст..ст.257-258,261-266 ЦК України, ст..ст.10,60,88,209,212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк „ПриватБанк до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором без номера від 10.01.2007 року відмовити.

Судові витрати, пов'язані з розглядом справи у вигляді судового збору в сумі 1378,00 грн., покласти на позивача.

Апеляційна скарга може бути подана до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Баглійський районний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу в той же строк з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддя В.Г. Тюлюнова