Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді Шимківа С.С.,

суддів: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

секретар судового засідання Вихотень Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 24 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4, яка діє в інтересах малолітньої особи: ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої джерелом підвищеної небезпеки, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 24 квітня 2017 року задоволено частково позов ОСОБА_4, яка діє в інтересах малолітньої особи: ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої джерелом підвищеної небезпеки.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 матеріальну шкоду 501,58 грн.; моральну шкоду 500 грн., витрати на правову допомогу 3500 грн., витрати по сплаті судового збору в розмірі 551,20 грн, а всього стягнути 5052,78 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави 551,20 грн витрати по сплаті судового збору.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_3 покликається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що наїзду на пішоходів, як і будь-яких інших порушень ПДР України вона не вчиняла.

Надані позивачем докази, зокрема ксерокопія витягу з ЄДРСР та постанова про закриття кримінального провадження належним чином не завірені, а тому не є належними доказами по справі.

Суд дав не правильну оцінку показам свідків.

Окрім того, місцевим судом неправомірно стягнуто судові витрати, зокрема витрати на правову допомогу.

Просить суд скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про відмову у _________________________________________________________________________

Справа № 569/8615/16-ц Головуючий в суді І інстанції ОСОБА_7

Провадження № 22-ц/787/990/2017 Суддя-доповідач ОСОБА_8

задоволенні позову.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 17.02.2016 року, близько 15 год в м. Рівне на перехресті вул. Соборна-Міцкевича відповідач ОСОБА_3 керуючи автомобілем марки "Шевроле", державний номер НОМЕР_1, не врахувавши дорожню обстановку допустила наїзд на двох неповнолітніх пішоходів ОСОБА_9 та ОСОБА_10, які перетинали проїжджу частину на регульованому пішохідному переході на дозволений сигнал світлофора.

За вищенаведеним фактом слідчим Рівненського ВП ГУНП в Рівненській області було відкрито кримінальне провадження за ознаками складу злочину передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 324 від 06.04.2016 року, що проведена на підставі постанови слідчого Рівненського відділу поліції ГУ НП в Рівненській області, у ОСОБА_5 виявлено тілесні ушкодження, а саме: забій правого стегна (а.с. 25).

Постановою слідчого Рівненського ВП ГУНП в Рівненській області майора поліції ОСОБА_11 кримінальне провадження у справі закрито за відсутністю в діях ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення (а.с. 8).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

За статтю 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов'язана відшкодувати її на загальних підставах. Якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Як роз'яснено у п. 4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК.

Оскільки судом встановлено, що ОСОБА_5 завдано шкоду джерелом підвищеної небезпеки, якою на відповідній правовій підставі володіє ОСОБА_3, місцевим судом правомірно стягнуто із останньої матеріальну шкоду у розмірі 501,58 грн.

Згідно із ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

З урахуванням вищенаведених положень чинного законодавства місцевим судом, враховуючи характер та обсяг страждань, яких зазнала позивачка, правомірно стягнуто на користь ОСОБА_4, яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_5, моральну шкоду в розмірі 500 грн.

Разом з тим, місцевим судом неправильно вирішено питання про стягнення понесених позивачкою витрат на правову допомогу у розмірі 3500 грн.

Як роз'яснено у п. 48 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 № 10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Як вбачається із доданої позивачкою до позовної заяви квитанції № 235621 про оплату послуг адвоката, 07 квітня 2016 року ОСОБА_4 сплатила адвокату ОСОБА_12 гонорар у сумі 3500 грн (а.с. 14). Які саме послуги адвоката оплачені не зазначено та не встановлено. Не встановлено такого і апеляційним судом.

Із позовною заявою вона звернулася до суду 07 липня 2016 року.

Таким чином, документально не підтверджено розмір витрат на правову допомогу, які понесла позивачка саме при вирішення судом цього спору, а тому відсутні підстави для відшкодування таких витрат.

Ураховуючи те, що судом неповно зясовано фактичні обставини справи в частині стягнення витрат на правову допомогу, висновки суду з цього приводу не відповідають обставинам справи, постановлене ним рішення у частині стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 3500 грн підлягає скасуванню з ухваленням у цій частині нового рішення про відмову у стягненні таких витрат.

На підставі ст. 84 ЦПК України, керуючись ст. 303, п. 2 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 309, 313-314, 316-317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 24 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4, яка діє в інтересах малолітньої особи ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої джерелом підвищеної небезпеки в частині стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 3500 грн, скасувати.

У стягненні цих витрат відмовити.

У решті рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня набрання ним чинності.

ОСОБА_13 ОСОБА_8

Судді: Н.В. Бондаренко

ОСОБА_2