АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Панченка М.М., Волошиної В.М.

при секретарі: Крічфалуши С.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 24 травня 2017 року

в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: приватне акціонерного товариства Страхова компанія «Галицька», про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2016 року ОСОБА_3 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 та просила стягнути з останньої суму коштів, що є різницею між страховою виплатою, яку отримала позивачка, та фактичною ціною проведеного ремонту транспортного засобу, у розмірі 6541 грн. 83 коп.

Зазначала, що 10 травня 2016 року у Печерському районі м. Києва виникла дорожньо-транспортна пригода (ДТП) з вини ОСОБА_2, внаслідок чого було завдано механічних пошкоджень автомобілю «Хюндай», яким керувала ОСОБА_3

Посилаючись на те, що страховиком відповідачки було здійснено страхову виплату у розмірі 15 584 грн. 17 коп., проте сума витрачена на відновлювальний ремонт автомобіля склала 22 126 грн., а отже, сума невідшкодованої матеріальної шкоди, завданої позивачці склала 6541 грн. 83 коп., просила позов задовольнити.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 24 травня 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивачки в рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди 3116 грн. 83 коп.

В апеляційній скарзі представник відповідачки, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи та зібраним у справі доказам, просить скасувати рішення районного суду в частині задоволених вимог та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог не оскаржено, тому колегія суддів у відповідності до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України перевіряє законність та обґрунтованість рішення районного суду в межах доводів апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши представника ОСОБА_2, яка підтримала апеляційну скаргу, ОСОБА_3, яка просила апеляційну скаргу відхилити, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Як убачається з матеріалів справи, 10 травня 2016 року приблизно о 12 год. 40 хв. ОСОБА_2, керуючи автомобілем НОМЕР_1, по вул. Московській в м. Києві, всупереч вимогам п. 10.2 Правил Дорожнього руху України та вимог дорожнього знаку 2.1. «Дати дорогу», не надала перевагу в русі автомобілю Хюндай, д.н.з НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3, що призвело до механічного пошкодження транспортних засобів.

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 03 червня 2016 року ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди (а.с.18).

Цивільна-правова відповідальність власника транспортного засобу ОСОБА_2 застрахована ПрАТ «Страхова компанія «Галицька»,що підтверджується полісом № AI / 8448009 (а.с.24).

Встановлено, що 10 травня 2016 року відповідачем було направлено до ПрАТ «СК«Галицька» повідомлення про страховий випадок, а 20 травня 2016 року представником страхувальника було складено протокол огляду колісного транспортного засобу № 36С/05/16, який було підписано позивачкою (а.с.29-30).

Згідно звіту про оцінку вартості матеріальної шкоди завданої власнику КТЗ від 24 травня 2016 року, матеріальний збиток складає 18 701 грн. (а.с.25-26).

Відповідно до розрахунку на виплату страхового відшкодування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів за шкоду, пов'язану з пошкодженням засобу транспорту від 12 серпня 2016 року, сума страхового відшкодування, що підлягає виплаті позивачці складає 15 584 грн. 17 коп. (а.с.22).

Отримання ОСОБА_3 вказаної суми підтверджується випискою з карткового рахунку ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 19 жовтня 2016 року (а.с.31-33).

Проте, згідно товарного чеку № 14 від 19 липня 2016 року позивачка сплатила ФОН «ОСОБА_5» 22 126 грн. за проведення ремонтних робіт належного їй автомобіля марки» Хюндай», д.н.з НОМЕР_2 (а.с.34).

Задовольняючи позов частково, районний суд виходив з презумпції вини особи, яка завдала шкоди, й недоведеність відповідачкою відсутності своєї вини у завданні шкоди.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів визнає законними й обґрунтованими. Вони повністю узгоджуються з сукупністю зібраних у справі й належно оцінених у рішенні доказів.

Твердження апеляційної скарги про те, що вимоги про відшкодування матеріального збитку в межах ліміту відповідальності мають бути заявлені до страхової компанії, неврахування районним судом правової природи 3116 грн. 83 коп., колегія суддів визнає безпідставними.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України).

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 20 січня 2016 року у справі 6-2808цс15, право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред'явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України правова позиція Верховного Суду України є обов'язковою до застосування судом під час розгляду аналогічної справи.

До матеріалів справи позивачкою долучено докази про понесення нею витрат, пов'язаних з ремонтно-відновлювальними роботами пошкодженого з вини відповідачки, належного їй транспортного засобу, в сумі 22 126 грн. (а.с.34-36).

Районний суд піддав сумніву необхідність проведення ремонтних робіт автомобіля позивачки на вказану суму, а тому стягнув не 6541 грн. 83 коп., як заявлено у позові, а різницю між сплаченою страховою компанією сумою та встановленим спеціалістом розміром збитку, в сумі 3116 грн. 83 коп.

Заперечуючи проти розміру витрат, понесених ОСОБА_4 на відновлення автомобіля, представник відповідачки вказала про незгоду з таким розміром з причин зазначеного у рахунку-фактурі часу на проведення таких робіт, потрачених у «ФОП ОСОБА_5.», вважаючи його завищеним.

Між тим, під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_2 від призначення по справі автотоварознавчої експертизи, відмовилася.

З урахуванням конкретних обставин справи, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки районного суду щодо стягнення на користь ОСОБА_3. невідшкодованих збитків, у сумі 3116 грн. 83 коп., з особи, яка винна у їх заподіянні - ОСОБА_2

Доводи апеляційної скарги про невірне визначення судового збору, що підлягає стягненню, в результаті розгляду позовної заяви, колегія суддів визнає необґрунтованими.

Відповідно до п.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою - підприємцем необхідно сплатити 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати.

Окрім цього, п.п. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою необхідно сплатити 0,4 розміру мінімальної заробітної плати.

Таким чином, в Законі визначено межі суми судового збору щодо фізичної особи при поданні позову майнового характеру, який обмежено 5 розмірами мінімальної заробітної плати та немайнового характеру - 0,4 розміру мінімальної заробітної плати.

Районним судом, стягуючи з відповідачки судові витрати, в сумі 551 грн. 21 коп., дотримано вимоги Закону України «Про судовий збір».

Районний суд з достатньою повнотою з'ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну правову оцінку й ухвалив законне та обґрунтоване рішення.

Викладені у рішенні висновки відповідають обставинам справи та долученим до справи доказам й доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 24 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді:

Справа № 757/64653/16-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/8732/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Цокол Л.І.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Слюсар Т.А.