Справа № 308/3655/16-ц
Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 вересня 2017 року місто Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:
головуючої-судді ОСОБА_1,
за участю секретаря Струтинська Н.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за позовом ТОВ «ФК Рантье» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 10.07.2017 року цивільну справу за позовом ТОВ «ФК Рантье» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором повернуто до суду першої інстанції для постановлення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат.
Cторони в судове засідання не зявилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце судового розгляду.
З огляду на положення ч.3 ст. 220 ЦПК України ,суд вважає за можливе розглядати зазначену заяву у відсутність сторін.
Оскільки сторони та їх представники не прибули у судове засідання, судом у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Перелік обставин, які можуть бути підставою для ухвалення додаткового рішення міститься в ч.1 ст. 220 ЦПК України.
Так, суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної суми грошових коштів, які підлягають стягненню, майно, яке підлягає передачі, або які дії треба виконати; 3) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 367 цього Кодексу; 4) судом не вирішено питання про судові витрати.
У відповідності до ч.3 ст. 220 ЦПК України суд ухвалює додаткове рішення після розгляду питання в судовому засіданні з повідомленням сторін. Їх присутність не є обовязковою.
Дослідивши матеріали справи суд приходить до переконання про необхідність ухвалення додаткового рішення, оскільки під час ухвалення судом рішення від 19.08.2016 року по справі за позовом ТОВ «ФК Рантье» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, судом не було вирішено питання розподілу судових витрат.
Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.
Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред'явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення всіх понесених ним у справі витрат з відповідача
В пункті 38 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року зазначено, що відповідно до статті 89 ЦПК у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред'явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення всіх понесених ним у справі витрат з відповідача. Визнання відповідачем позову не є підставою для звільнення його від сплати судових витрат.
Аналіз зазначених норм права свідчить про те, що питання про розподіл судових витрат, коли справа не завершується ухваленням рішення, врегульовано положеннями ст. 89 ЦПК України.
Питання про розподіл судових витрат вирішується судом одночасно із прийняттям рішення. В мотивувальній частині рішення суд повинен визначити склад цих витрат та як вони розподіляються між сторонами. В резолютивній частині рішення зазначається, хто і на чию користь сплачує ці судові витрати.
Зважаючи на приписи норм чинного законодавства, виходячи із системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, оскільки рішенням суду в задоволенні вимог позивача відмовлено, не підлягають також відшкодуванню витрати по оплаті судового збору.
Керуючись ст. 208-210, 220 ЦПК України, суд,-
Ухвалити додаткове рішення по цивільній справі № 308/3655/16-ц за позовом ТОВ «ФК Рантье» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором в частині розподілу судових витрат, зазначивши «оскільки рішенням суду в задоволенні вимог позивача відмовлено, не підлягають також відшкодуванню витрати по оплаті судового збору».
Апеляційна скарга на додаткове рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.
Суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1