Справа № 204/3783/16-ц
Провадження № 2/204/82/17
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2017 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Дубіжанської Т.О.

при секретарі Сорокіної А.С.

за участю позивачки ОСОБА_1

за участю представника позивачки ОСОБА_2

за участю представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у м. Дніпрі справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4 підприємства «Центральний парк культури і відпочинку імені ОСОБА_5» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої ушкодженню здоровю, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2016 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою, якою просила стягнути з відповідача на її користь суму в розмірі 1 773 450 грн., яка включає в себе вартість санаторно-курортного лікування та суму моральної шкоди в розмірі 3 000 000 грн. В обґрунтування позову вказала, що 22 жовтня 2004 року приблизно о 17 год. 00 хв. у м. Чернівці у Центральному парку культури і відпочинку ім. Т.Г. Шевченко вона, з вини працівників відповідача, які знаходилися в стані алкогольного спяніння, впала з атракціону «Лавиця». В результаті чого їй було заподіяно тяжкі тілесні ушкодження, а саме: закрита черепно-мозкова травма, перелом лонної кістки зліва, закритий перелом лобної кістки зліва, зміщення щелепи. По факту спричинених тілесних ушкоджень проти працівників відповідача була порушена кримінальна справа. Згідно акту судово-медичного дослідження (обстеження) № 286 МД від 16 лютого 2011 року, в результаті падіння з атракціону 22 жовтня 2004 року їй були спричинені тяжкі тілесні ушкодження, як такі, що небезпечні для життя. У звязку з травмою, заподіяної їй у 2004 році два рази на рік вона повинна проходити лікування у профілактичному лікувальному закладі (санаторії). Вартість лікування на рік становить приблизно 118 230 грн. (мінімальна вартість лікування у санаторії за один день становить 2815 грн.) За відсутності коштів, вона не має можливості систематично проходити лікування,яке рекомендоване лікарем. Крім того, з 2005 року по 2015 рік два рази на рік вона лікувалася у неврологічному відділенні 18 міської лікарні. Факт лікування підтверджується виписками з лікарні за відповідний період. Однак це лікування було неефективним і лікарі постійно наголошували на необхідності санаторного лікування мінімум 21 день. Вона вважає за необхідне просити суд відшкодувати суму на санаторно-курортне лікування за 15 років, тобто за 12 попередніх років та за три роки наперед, а всього 1 773 450 грн. Також, внаслідок травми їй була спричинена моральна шкода, яка полягала у фізичному болі та стражданнях, яких вона зазнала у звязку з ушкодженням здоровя та яку вона оцінює в розмірі 3 000 000 грн. Також, в обґрунтування правових підстав для відшкодування шкоди вважає, що шкода їй була спричинена внаслідок того, що атракціон «Лавиця» є джерелом підвищеної небезпеки, оскільки п. 3.1.3 наказу міністерства України з надзвичайних ситуацій та у захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи від 01 березня 2006 року за № 110, залежно від видів небезпек, що виникають під час користування, експлуатації та обслуговування, наведені атракціони належать до обладнання підвищеної небезпеки для життя відвідувачів і обслуговуваного персоналу, а саме зокрема: атракціони з механізованим приводом з підійманням посадкових місць (відвідувачів) від рівня посадової площадки на висоту: більше 2 метрів для дитячих атракціонів і 3 метрів для дорослих незалежно від швидкості обертання; гойдалки механізовані та немеханізовані, які обертаються або з кутом відхилу посадових місць на величину більше 45 градусів і підійманням кабін (посадкових місць) більше 1,5 м. Крім того, п. 2.1.20 вказаного наказу визначено поняття гойдалка обладнання, що приводиться в рух відвідувачем, який перебуває нижче шарніра, щодо якого здійснюється хитання. В той час, як п. 3.1.3 розширене поняття гойдалок та визначає, що вони можуть бути механізовані. Шарніром є рухоме зєднання тіл (наприклад, деталей механізму) чи будівельної конструкції, що допускає взаємні повороти або обертання їх. Зазвичай на обмежені кути навколо їхньої загальної осі (циліндричний шарнір), або загальної точки (кульовий шарнір). В викладеного слідує, що атракціон «Лавиця» є гойдалкою, яка обертається і підіймає посадкові місця на висоту більше ніж на 1,5 м., що вбачається навіть візуально, а отже є джерелом підвищеної небезпеки в розумінні п. 3.1.3 наказу № 110. Крім того, загальна висота підйому посадкових місць на атракціоні «Лавиця» складає 5,7 м., а висота посадкової площадки складає приблизно 1 метр. Таким чином, атракціон «Лавиця» підпадає під два визначення як обладнання підвищеної небезпеки для життя відвідувачів. Оскільки ст. 1187 ЦК України не містить вичерпного переліку видів джерел підвищеної небезпеки (видів підвищеної небезпечної діяльності) беручи до уваги особливі властивості предметів, речовини або інших обєктів, що використовуються в процесі діяльності, суд має право визнати джерелом підвищеної небезпеки також й іншу діяльність. До цих особливих властивостей слід відносити створення підвищеної ймовірності завдання шкоди через неможливість повного контролю за ними з боку людей.

У судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві та просила їх задовольнити.

У судовому засіданні представник позивачки підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Суду пояснив, що ст. 1167 ЦК України передбачає два різних види відповідальності за завдану моральну шкоду фізичній особі. Перша за наявності вини особи, внаслідок дій якої було завдано таку шкоду та друга незалежно від наявності вини особи, за умови що шкоду було завдано джерелом підвищеної небезпеки. Вважає, що в даному випадку наявні обидві вказані підстави для цивільної відповідальності відповідача. Так, при катанні позивача та інших осіб, атракціон значно набрав швидкості та начав обертатись з неймовірною швидкістю, внаслідок чого особи, які знаходились на атракціоні не змогли втриматись і їх почало викидати з атракціону. Поручень, який тримав осіб в процесі катання відкрився, після чого позивач вилетіла з атракціону. При катанні на атракціоні позивачку з правилами безпеки не ознайомлювали. Самостійно, навмисно піднятись на атракціоні в момент катання у позивачки не було можливості, оскільки була наявна велика відцентрована сила. Таким чином, вина позивача у події яка сталася відсутня. У поведінці позивача не вбачається жодних протиправних дій, які б могли слугувати наслідком падіння з атракціону. Крім того, з відео на якому зафіксовано момент падіння позивача вбачається, що атракціон почав обертатися занадто швидко, у порівняння з початковою його швидкістю. При його обертанні особи, які знаходились на атракціоні ледь втримуються. Далі відкривається захисний поручень та позивач падає. Відповідач, при користуванні відвідувачами атракціону «Лавиця» повинен був забезпечити право відвідувачів на безпеку, але цього зроблено не було, у звязку з чим вбачається наявність вини відповідача, що полягає у незабезпеченості безпечного катання на атракціоні, через велику швидкість та відкриття поручня, що призвело до падіння. Крім цього, атракціон «Лавиця» є гойдалкою, яка обертається і підіймає посадкові місця на висоту більше ніж на 1,5 метра, що вбачається навіть візуально, а отже є джерелом підвищеної небезпеки в розумінні п. 3.1.3 наказу від 01 березня 2006 року за № 110, загальна висота підйому посадкових місць на атракціоні «Лавиця», у відповідності до його паспорту складає 6,3 метри, а висота посадкової площадки складає приблизно 1 метр. Таким чином, атракціон «Лавиця» підпадає під два визначення як обладнання підвищеної небезпеки для життя відвідувачів. Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 березня 2013 року за № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства про вирішення спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки». Суд беручи до уваги особливі властивості предметів, речовин або інших обєктів, що використовуються в процесі діяльності, має право визнати джерелом підвищеної небезпеки також й іншу діяльність. До цих особливих властивостей слід відносити створіння підвищеної ймовірності завдання шкоди через неможливість повного контролю за ними з боку людей. Ним надано до матеріалів справи докази того, що на атракціоні «Лавиця» відбулося 4 випадки травмування особі, у кількості від 1 до 11 чоловік. Крим того, до матеріалів справи долучений вирок Голопристанського районного суду Херсонської області від 21 січня 2013 року, яким суд прийшов до висновку, що атракціон «Лавиця» слід віднести до джерел підвищеної небезпеки.

У судовому засіданні представник відповідача заперечував проти задоволення позову та просив відмовити в повному обсязі. Суду пояснив, що позивачка, зазначивши в позові про працівника відповідача, який, нібито, знаходився в стані алкогольного сп'яніння, через що, нібито, позивачка впала з атракціону, вказує, що прізвища цієї особи вона не знає, як не зазначає і про який атракціон саме йдеться. Доданими до позову матеріалами твердження позивачки не підтверджується. Позивачкою не обґрунтовано причинно-наслідкові звязки падіння з атракціону, в результаті чого позивачка отримала травми, з діями чи бездіяльністю працівників парку. Не відповідають дійсності твердження позивачки про те, що по факту спричинених тілесних ушкоджень проти працівника відповідача була порушена кримінальна справа. З метою документального спростування тверджень позивачки, відповідач звернувся до Шевченківського РВ УМВС в Чернівецькій області з запитом про надання відомостей. Відповіддю відповідача повідомлено, що 22.10.2004 року о 18 год. 45 хв. на адресу Шевченківського РВ УМВС України в Чернівецькій області надійшло повідомлення з Лікарні швидкої медичної допомоги, що ОСОБА_1 була доставлена з парку відпочинку з травмами. Вищевказане повідомлення було зареєстроване в ЖРЗПЗ (журнал реєстрації заяв про злочини та події) № 8784 від 22.10.04 року. Перевірка повідомлення лікарні швидкої медичної допомоги (ЛШМД) було доручено начальникові ВДСБЕЗ Шевченківського РВ УМВС України в Чернівецькій області майору міліції ОСОБА_6 Наслідком розгляду повідомлення стало винесення постанови про відмову в порушенні кримінальної справи (Відмовний матеріал № 4458 від 28.10.2004 року) на підставі п 2 ст.6 КПК України, відсутність складу злочину. Як свідчить відповідь сторони не заявляли жодних претензій ні до відповідача, як юридичної особи, ані до працівників відповідача. За таких обставин не було достатніх даних, приводів чи підстав для порушення кримінальної справи по факту отримання позивачкою тілесних ушкоджень. Окремої заяви громадянка ОСОБА_1 не подавала, кримінальна справа не порушувалась. Матеріал про відмову в порушенні кримінальної справи матеріал № 4458 від 28.10.2004 року було погоджено прокурором Шевченківського району. Це спростовує твердження позивачки та доводить, що позовні вимоги є необґрунтованими. Стосовно зазначення в позові про необхідність лікування. Позивачка не наводить обґрунтувань, не посилається на докази в підтвердження того, що до отриманих в парку травм має відношення відповідач чи працівники відповідача, не надає суду доказів того, що між її нинішнім станом та отриманими 22 жовтня 2004 року травмами існує причинно-наслідковий зв'язок. Доказом наявності такого звязку, зокрема, могли б бути результати повного обстеження стану здоровя, стану внутрішніх органів і систем позивачки до отримання травм та після отримання зазначених нею травм, відсутність травм до 22 жовтня 2004 року та після 22 жовтня 2004 року. Зазначення позивачки про те, що вартість лікування становить таку суму є надуманим і нічим не підтверджується. До позову не додано доказів про яке саме лікування йдеться. Визнання ж того факту, що позивачка є пацієнтом неврологічного відділенні заслуговує на увагу, так як свідчать про наявність захворювань ще до випадку 22 жовтня 2004 року. Посилання позивачки на норми ЦК України є безпідставним, оскільки відсутні докази того, що шкоду позивачці було завдано працівником відповідача під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. До позову не додано доказів того, що позивачка втратила заробіток чи дохід внаслідок втрати чи зменшення професійної, або загальної працездатності, як і того, що вона могла мати за станом здоровя до 22 жовтня 2004 року дітей чи бажає їх мати в майбутньому і має можливість їх утримувати. Відсутні докази того, що позивачкою були понесені додаткові витрати викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування та стороннього догляду, тощо. Відсутні докази та обґрунтування того, що такі витрати, потреби чи необхідність, якщо такі в дійсності і були чи мають бути, знаходились в причинно-наслідковому звязку з отриманими 22 жовтня 2004 року травмами. Публікації в ЗМІ не є і не можуть бути допустимими і належними доказами, чи взагалі розглядатись як докази по справі. Відповідач вважає за необхідне звернути увагу суду на те, що при отриманні послуг атракціонів відвідувачів інформується про необхідність дотримуватися правил безпеки поведінки на атракціонах. Позивачкою не додано до позову доказів того, що позивачкою було дотримано вимоги правил безпеки поведінки на атракціоні. За таких обставин відповідач має підстави стверджувати, що падіння позивачки сталось по причині недотримання позивачкою правил безпеки поведінки на атракціонах, тобто з її особистої вини чи необережності, а відсутність доказів вини відповідача чи працівників відповідача вказує на необґрунтованість та повну безпідставність заявленого позову. Враховуючи відсутність обґрунтувань та допустимих і належних доказів на підтвердження зазначеного в позові, що на переконання відповідача травми позивачка отримала по своїй вині та необережності, заявлена вимога про відшкодування моральної шкоди є необґрунтованою та безпідставною. Позивачка в позові зазначає ціну позову 4773450,00 грн. Додані до позову матеріали не містять доказів в обґрунтування заявленої суми. Позивачка відповідно до вимог ЦПК України зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, подати належні та допустимі докази в обґрунтування позову, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Пояснення позивачки про те, що атракціон обертався з неймовірною швидкістю є субєктивно-оціночним судженням осіб, які не є спеціалістами з атракціонної техніки, а зазначення про те, що особи які знаходились на атракціоні, не змогли втриматись і їх почало викидати з атракціону не відповідає дійсності. Особи, які знаходились на атракціоні, спокійно тримались, окрім позивачки та осіб на наявному у справі фото позначених номерами 1,2,3,4,5. Твердження позивачки про те, що всі особи які знаходились на атракціоні, не могли втриматись і їх почало викидати з атракціону спростовує відеозапис катання наявний в матеріалах справи. У висновку експертного дослідження прямо вказано, що станом на 2004 р. атракціон «Лавиця» не відносився до категорії джерел підвищеної небезпеки. Доказом того, що під час катання мав місце факт підіймання з крісел;, є висновок експертного дослідження наявний в матеріалах справи і відцентрова сила, про яку зазначає представник позивачки, тут ні до чого. Інші відвідувачі, в тому числі і ті, що сиділи ближче до краю платформи, залишались на місцях до повної зупинки атракціону, хоча за логікою представника позивачки на них мали діяти відцентрові сили ще сильніше, чим на позивачку. Висновок експертного дослідження містить однозначний висновок про причинно-наслідковий звязок падіння позивачки з протиправною поведінкою осіб на атракціоні під час катання. Не відповідає дійсності зазначене представником позивачки, що на відео зафіксовано момент падіння позивачки. На наданому суду відеозапису ніхто з атракціону не випадає і не вилітає, про що стверджує представник позивачки. При обертанні атракціону, окрім осіб, які всупереч здоровому глузду свідомо порушували правила безпечної поведінки на атракціоні та постійно не тримались за поручні, інші відвідувачі постійно і безперешкодно тримались за поручні і на відео видно, що поручні були закриті до самої зупинки атракціону. Правовідносини між позивачем та відповідачем ст. 293 ЦК України не регулює. Право відвідувачів на безпеку при користуванні атракціоном «Лавиця» відповідач забезпечив у спосіб розміщення правил поведінки на атракціоні при вході в парк відпочинку та на атракціони. Наявність правил підтвердили свідки. Це є доказом відсутності вини з боку відповідача у події 22 жовтня 2004 р. і в цій частині. Представник позивачки в поясненнях прямо вказує, що атракціон «Лавиця» на сьогоднішній день є обладнанням підвищеної небезпеки, але це не доводить, що він в 2004 р. відносився до обладнанням підвищеної небезпеки. Подія сталась в 2004 р„ а представник позивачки посилається положення Наказу №110 від 01,03.2006 р. Ані положення наказу № 110 від 01 березня 2006 р., ані тим більше вирок Голопристанського районного суду Херсонської області від 21 січня 2013 р., який до позивача не має жодного відношення, не можуть бути ні доводом, ні обґрунтуванням, ані тим більше доказом того, що атракціон «Лавиця» 22 жовтня 2004 р. слід вважати джерелом підвищеної небезпеки. Вирок Голопристанського районного суду Херсонської області від 21.01.2013 р. стосувався подій 29.09.2012 р., коли діяв наказ № 110 від 01 березня 2006 року. Крім того за вироком під час руху мобільного атракціону «Лавиця» стався відрив пасажирському модуля атракціону з усіма пасажирами. В матеріалах кримінальної справи був висновок експертизи про технічні несправності, тобто причину падіння платформи атракціону «Лавиця» з відвідувачами. Натомість дані матеріали справи не містять жодного доказу несправності атракціону «Лавиця». Безпідставним та неспроможним є посилання представника позивача на Постанову Пленуму Верховного суду України від 01.03.2013 року № 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", оскільки, як вже зазначалось раніше, такої Постанови Верховного суду України не існує, а аналогічні стосуються автомобільної техніки та шкоди при ДТП. Висновок експертного дослідження наявний в матеріалах справи є доказом того, що шкода позивачці 22 жовтня 2004 року настала не з вини відповідача, що звільняє відповідача від матеріальної та моральної відповідальності за події 22 жовтня 2004 року. Немає значення з якої мотивації, але недотримання чи свідоме порушення відвідувачами правил поведінки на атракціонах, прирівнюється по відношенню до відповідача до обставин непереборної сили, так як оператор атракціону не має жодної можливості передбачити чи вплинути на неправомірні дії відвідувача, будь то відпускання рук від поручнів через браваду, свідоме самостійне вистрибування під час руху з атракціону чи погіршення самопочуття відвідувача під час катання на атракціоні. Беззаперечним є принцип за яким відповідальність за отримані травми під час катання на атракціонах при порушенні правил поведінки на атракціонах чи через необережність несе сам відвідувач. Відповідач несе відповідальність за умови наявності технічних несправностей атракціону, оскільки слідкувати за технічною справністю атракціонів є обовязком відповідача. Позивач не надав суду доказів того, що атракціон «Лавиця» був несправний чи була вина працівників відповідача в подіях 22 жовтня 2004 року.

Вислухавши пояснення сторін, свідків, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень статті 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставина, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 11 ЦПК України, встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

У відповідності до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв'язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Видача й одержання квитанції (квитанції-замовлення, квитанції-зобов'язання) чи іншого документа на підтвердження укладення договору про побутове обслуговування свідчить про згоду сторін з усіма його умовами. Отже, ці умови є обов'язковими для сторін.

Судом встановлено, що 22 жовтня 2004 року між ОСОБА_1 (замовник) та ОСОБА_4 підприємством «Центральний парк культури і відпочинку імені ОСОБА_5» м. Чернівці (виконавець) було укладено публічний договір про надання послуг, за умовами якого виконавець зобовязався за плату надати замовнику комплекс розважальних послуг на атракціоні «Лавиця». Придбання квитка «Атракциони» серії 108 № 036161 за ціною 6 грн. свідчить про те, що сторони договору дійшли згоди щодо всіх умов договору про надання розважальних послуг, відтак ці умови є обовязковими для них (а.с. 3).

Під час катання на атракціоні, внаслідок значного прискорення швидкості руху у порівнянні з початковою швидкістю, атракціон «Лавиця» став рухатися спочатку вліво-вправо, а потім дана «Лавиця» почала дуже рухатися уверх і дуже різко вниз. Відвідувачів підкидувало і в якийсь час кріплення відірвалося з правого боку відірвалося, і з атракціону випала позивачка, а на неї впала ще одна дівчинка. Внаслідок падіння з атракціону «Лавиця» позивачка отримала тілесні ушкодження, внаслідок чого потрапила до 1 Чернівецької міської лікарні з діагнозом: закрита черепно-мозкова травма, перелом лобної кістки зліва, закритий перелом лонної кістки зліва, зміщення щелепи, що підтверджується випискою з історії хвороби № 11651/1332 (а.с.4).

Згідно акту судово-медичного обстеження № 286 мд від 16 лютого 2011 року, на підставі проведеного обстеження (за медичними документами) ОСОБА_1 вона знаходилась на стаціонарному лікуванні в відділенні нейрохірургії ЛШМД з 22 жовтня 2004 року по 29 жовтня 2004 року з діагнозам: ЗЧМТ. Перелом лобної кістки зліва. Забій головного мозку легкого ступеню. Закритий перелом лонної кістки зліва. Садна м/т чола. Дані тілесні ушкодження виникли внаслідок дій твердих тупих предметів, по строку можуть відповідати вказаному в обставинах і відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як такі, що небезпечні для життя (а.с.8-10).

У подальшому вона проходила лікування у неврологічному відділенні 18 міської клінічної лікарні, що підтверджується виписками з історії хвороби (а.с. 5,6) і згідно висновку лікаря невропатолога, який встановив діагноз: остаточні явища черепно-мозкової травми, забою головного мозку, перелому лівої лобної кості (22 жовтня 2004 року) їй рекомендовано санаторно-курортне лікування 21 день 2 рази на рік (а.с. 7).

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.1,2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода завдана фізичній особі також відшкодовується особою, яка її завдала. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншого ушкодження здоровя або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Згідно ч. 1,2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Виходячи із положень ч. 5 ст. 1187 ЦК України, згідно з якими особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Системний аналіз зазначених норм цивільного законодавства свідчить про те, що закон містить вказівку на перерозподіл доказування та зобов'язує саме відповідача довести, що шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, було спричинено внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, тобто не з його вини. Разом із тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Незалежно від вини фізичної особи відшкодовується завдана нею і моральна шкода, у тому числі якщо шкоди завдано ушкодженням здоров'я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (ч. 2 ст. 1167 ЦК України). Відсутність обвинувального вироку чи наявність постанови слідчого про відмову в порушенні кримінальної справи не звільняє відповідача від обов'язку доказування своєї невинуватості.

Відповідно до пункту № 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» (далі Пленум про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки), розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обовязок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний звязок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. А потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобовязана відшкодувати шкоду.

Заперечуючи проти даних стверджень, представник відповідача посилався на те, що всупереч здоровому глузду позивачка свідомо порушувала правила безпечної поведінки на атракціоні та постійно не трималась за поручні, а також посилаючись на експертний висновок № 1 від 18 травня 2017 року зроблений Науково-виробничим центром «Атракціон» Базове підприємство Міністерства культури і туризму України, згідно якого, під час руху платформи атракціону «Лавиця» навантаження на усіх відвідувачів діяли однаково, незалежно від місця розташування крісла на платформі. Переглядом відеозапису встановлено вставання з посадочних місць відвідувачів 1, 2, 4 та 5, та що відвідувачі атракціону «Лавиця» позначені номерами 1, 2, 4 та 5 перед зупинкою атракціону не знаходились на своїх посадочних місцях. Переглядом відеозапису також встановлено, що під час руху обмежувальні перила атракціону «Лавиця» були опущені, тобто знаходились в положенні передбаченому технічною документацією. Працівник, який здійснював запуск атракціону «Лавиця» відреагував на ситуацію оперативно та зупинив обертальний рух платформи атракціону «Лавиця» в можливо короткий в такій ситуації час. Випадіння 22 жовтня 2004 року під час руху атракціону «Лавиця» повязано з причинно-наслідковим звязком з діями та поведінкою осіб 1,2,4,5, які під час руху атракціону «Лавиця» вставали з посадочних крісел, не достатньо тримались за обмежувальний поручень, через що під час обертального руху відбулось зміщення їхніх тіл з посадочних місць, тобто випадіння повязано причинно-наслідковим звязком з порушенням правил поведінки на атракціонах особами 1,2,4,5. А також встановлено, що діючі у 2004 році нормативно-правові акти України не зобовязували операторів атракціонів проводити з відвідувачами інструктаж про правила поведінки на атракціонах, перед посадкою відвідувачів на атракціонах.

Проте, суд не може прийняти до уваги данні твердження представника відповідача, оскільки вони спростовуються як показами свідків, так і ОСОБА_7 по експлуатації атракціону «Лавиця».

Так, відповідно до пункту 1 ОСОБА_7 по експлуатації атракціону «Лавиця» передбачені вимоги безпеки, зокрема: обслуговування атракціоном проводиться оператором-посадчиком. До обслуговування атракціону допускаються особи, які вивчили прилад та принцип роботи атракціону, правила його експлуатації та міри безпеки. Адміністрація зобовязана проводити практичну стажировку та інструктаж з техніки безпеки обслуговуваного персоналу при прийомі на роботу, при переході на обслуговування даного атракціону з іншого та перед початком кожного сезону під підпис. Допускати до обслуговування атракціону прийнятих працівників без інструктажу та стажування забороняється. На протязі всього циклу катання оператор зобовязаний слідкувати за тим, щоб відвідувачі не вставали з місць. Оператору категорично заборонено покидати робоче місце під час експлуатації циклу катання. Перед початком циклу катання посадчик зобовязаний закрити захисне огородження та зафіксувати його защіпкою. Атракціон можливо включити в роботу тільки тоді, коли оператор впевниться, що відвідувачі розміщені на атракціоні правильно, захисне огородження закрито та зафіксовано защіпкою.

Тобто, якби оператором дійсно було виявлено порушення правил поведінки на атракціоні особами 1,2,4 та 5, зокрема позивачкою, яка вставала з посадочного крісла та недостатньо трималася за обмежувальний поручень, то оператор, згідно з ОСОБА_7 по експлуатації атракціону «Лавиця» мав можливість та повинен був вжити заходи щодо зупинки циклу катання, але цього зроблено не було. Атракціон було зупинено тільки після того як з нього випало дві людини.

Тим більш, експертним висновком встановлено, що нормативно-правові акти України діючі у 2004 році не зобовязували оператора проводити з відвідувачами інструктаж про правила поведінки на атракціонах, перед посадкою відвідувачів на атракціон, тобто відвідувачам взагалі не було відомо, як слід було себе вести на даному атракціоні.

У судовому засіданні 27 березня 2017 року свідок ОСОБА_8 надала суду пояснення про те, що нещасний випадок стався восени, бо вона була одягнена дуже тепло. Вона була з дітьми, зокрема із позивачкою, на екскурсії у м. Чернівці та пішли до парку ім. Т.Г. Шевченко. Вона, як старша, наглядала за дітьми. Сама не була на атракціоні, а знаходилась напроти та спостерігала, як діти катаються. Вона бачила, що діти зайшли на атракціон, сіли, потім опустили поручень, за яку потрібно було триматися і лавка почала крутитися. Потім щось відбулося і лавка почала сильно крутитися, при чому її швидкість руху, у порівнянні з початковою швидкістю, булу десь у 5 разів більшою. Спочатку у атракціону були кругові рухи, потім він прискорився і все це виглядало як у фільмі жахів. Там неможливо було вставати, діти підскакували та чіплялись за палку, хтось встигав чіплятись за палку, а інші ні, вони підскакували та билися одне об одного, при цьому діти кричали. Крики почалися після того, як дітей стало підкидувати. Вона не бачила, щоб діти опускали руки, усі трималися за кріплення у вигляді палиці, ніхто руками не махав. Усі люди почали кричати, щоб оператор зупинив карусель, але ніхто карусель не зупинив і де знаходився оператор ніхто не знав. А потім відпав поручень, що з ним сталося вона не знає: чи палка відстебнулася чи відломилася, але поручень підскочив і позивачка та ще одна дівчинка випали з каруселі. У дітей були синці та гематоми на голові. Коли зупинився атракціон вони кинулися до позивачки, вона лежала без свідомості. Вона памятає коли приїхала швидка допомога, проте не памятає як позивачку грузили у швидку, оскільки вона в той час допомагала іншим дітям. Який період часу позивачка знаходилась у лікарні вона не памятає, оскільки з іншими дітьми поїхали з міста наступного дня, а позивачка залишилася. З правилами безпеки їх ніхто не ознайомлював, вони купили квиток, діти розмістилися на атракціоні, але при цьому ніхто їм не казав, що це буде безпечним. Чи висіла табличка з правилами користування атракціоном вона не знає.

У судовому засіданні 27 березня 2017 року свідок ОСОБА_9 надала суду пояснення про те, що вона у той самий час коли стався нещасний випадок з позивачкою знаходилась разом з позивачкою та іншими дітьми на даному атракціоні. Частина дітей зайшли до даного атракціону, а частина дітей пішли до іншого атракціону. Вона бачила, що до оператора даного атракціону прийшла якась жінка і перед тим, як вони почали кататися на атракціоні, він її катав на атракціоні, при цьому вона просила його, щоб він прискорив швидкість руху. Даний атракціон суцільна лавка, десь на 12 місць. Лавка була зайнята повністю. Вона сиділа з лівого боку, а позивачка сиділа праворуч. Кріплення кріпилося по центру і праворуч, яке відкривалося посередині, за яке вони трималися дуже міцно. Під час руху ніхто не вставав та щоб зміщалися з крісел, вона не памятає. Спочатку гойдало їх вліво-вправо, а потім дана лавка почала дуже рухатися уверх і дуже різко вниз. Лавка не рухалась по колу. Це була шалена швидкість. Їх підкидувало. Вони рухалися за інерцією. Абсолютно однаково усіх хитало. В якийсь час кріплення відірвалося, і з атракціону випала позивачка, а на неї впала ще одна дівчинка. Висота була метри три. Це добре, що позивачка впала не на металевий паркан, тоді б вона ще більше пошкодилась. Усі просили, щоб зупинили атракціон, але оператора на місці не було. Коли зупинився атракціон, до них підійшов оператор і їхню частину атракціону він відкрив. Кріплення складається з двох частин: з її боку з кріпленням усе було добре, а з правого боку кріплення було відірвано. Після цього, вона підбігла до позивачки, але та не дихала. Позивачка прийшла у свідомість тільки після декілька хвилин. Позивачка була в шоковому стані. Коли приїхала швидка, позивачка була у свідомості, її посадили на каталку і вона поїхала разом з позивачкою до лікарні, де було встановлено, що зламаний череп і у 2-х місцях перелом тазу. З правилами користування атракціону їх ніхто не ознайомлював. Чи була табличка про дані правила вона не памятає. На фотознімку вона розташована зліва друга з кінця.

Так, з пояснень свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вбачається, що коли з атракціоном щось відбулося і він почав дуже швидко рухатися, вони почали кричати та гукати оператора, щоб він зупинив атракціон, проте оператора на місці не було.

Це також свідчить про порушення працівником відповідача ОСОБА_7 по експлуатації атракціону «Лавиця», оскільки оператору категорично заборонено покидати робоче місце під час експлуатації циклу катання.

Згідно наданого до матеріалів справи відповідачем експертного висновку вбачається, що ні з перегляду наданого на дослідження відеозапису, ні при обстеженні конструктивних елементів атракціону «Лавиця» працівниками ТОВ «НВЦ «Атракціон» у звязку з виготовленням на атракціон «Лавиця» ОСОБА_7 по експлуатації та у звязку з виготовленням на атракціон «Лавиця» технічного паспорту, відповідно до наказу № 110 від 01 березня 2006 року, яким затверджено Правила будови і безпечної експлуатації атракціонної техніки, конструктивних недоліків, відхилень чи технічних несправностей атракціону «Лавиця» не виявлено, відповідно вони не можуть бути причиною випадіння з атракціону «Лавиця» громадянки ОСОБА_1.

Але, суд не може прийняти даний експертний висновок як належний та допустимий доказ щодо відсутності конструктивних недоліків, відхилень чи технічних несправностей атракціону «Лавиця» під час події, оскільки він був зроблений лише 18 травня 2017 року, проте як подія сталася 22.10.2004 року. Тому суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено відсутність факту несправності атракціону «Лавиця» станом на 22.10.2004 року.

Судом також встановлено, що 02 вересня 2004 року між ЦПКІВ ім. Т.Г. Шевченко м. Чернівці та приватним підприємцем ОСОБА_10 було укладено договір про співпрацю. Предметом договором є надання розважальних послуг відвідувачам парку атракціоном «Лавка» на протязі 10 років. Згідно п. 2 даного договору в обовязки парку входять: забезпечувати атракціон операторами. Операторів спецодягом; забезпечувати квитками та їх продаж касами Парку; проводити вступні та поточні інструктажі операторам атракціону; щоденно, перед початком роботи інженерно-технічний персонал Парку перевіряє атракціон і надає дозвіл на початок роботи; забезпечувати охорону атракціону; відповідати перед користувачем за нанесені пошкодження атракціону з вини Парку в повному обсязі завданих збитків. Пунктом 3 даного договору передбачено, що Парк має право здійснювати перевірку роботи операторів атракціону та вносити пропозиції щодо покращення роботи та збільшення прибутків атракціону. Даним договором також передбачені обовязки користувача, а саме: провести монтаж атракціону «Лавка» до 30 вересня 2004 року у відповідності до встановлених норм і правил та отримати дозвіл на початок роботи; щоденно, перед початком роботи, надавати атракціон для перевірки інженерно-технічному персоналу Парку. У разі виявлення несправностей інженерно-технічним персоналом Парку, які дозволяють експлуатацію атракціону, ліквідувати несправності і тільки після отримання дозволу приступити до роботи; нести повну відповідальність за дотриманням правил протипожежної безпеки на атракціоні (а.с. 91-92).

Згідно п. 2 Правил по користуванню КА 136.00.000 РЄ, атракціон «Лавиця» має такі технічні данні, зокрема: кількість посадових місць -18; кут качання 360 градусів; напрямок обертання лави по/проти часової стрілки; максимальна швидкість обертання 24 об/хв. Габаритні розміри у робочому положення: ширина 6500 мм, довжина 15800мм, висота 6300 мм. (а.с. 93-123).

Атракціон «Лавиця» - мобільний атракціон маючий кругові двуосні гойдалки, що підтверджується дублікатом паспорту, розробленого Науково - виробничим центром «Атракціон» 03 березня 2008 року (а.с. 108).

Позивач та її представник обґрунтовуючи свої позовні вимоги про відшкодування шкоди, посилались на те, що шкода позивачці була заподіяна внаслідок того, що атракціон «Лавиця» є джерелом підвищеної небезпеки в розумінні п. 3.1.3 Наказу від 01 березня 2006 року за № 110.

Правила будови і безпечної експлуатації атракціонної техніки, затверджені наказом Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи від 01 березня 2006 року за № 110, встановлюють вимоги до будови, виготовлення, установлення, монтажу, безпечної експлуатації. Ремонту та реконструкції атракціонної техніки.

Так, п. 3.1.3. Правил будови і безпечної експлуатації атракціонної техніки визначено, що залежно від видів небезпек, що виникають під час користування, експлуатації та обслуговування, наведені атракціони належать до обладнання підвищеної небезпеки для життя відвідувачів і обслуговувального персоналу, а саме: 1) атракціони з механізованим приводом з підійманням посадкових місць (відвідувачів) від рівня посадкової площадки на висоту: більше 2 метрів - для дитячих атракціонів і 3 метрів - для дорослих незалежно від швидкості обертання; 2) каруселі з механізованим приводом: вертикальні, горизонтальні, нахилені, із складною траєкторією руху -з лінійною швидкістю посадкових місць більше 0,5 м/с незалежно від висоти підіймання; 3) автомобілі, що зіштовхуються, швидкісні автомобілі, картинг з вільною траєкторією руху самохідних засобів (електромобілів) без підіймання, швидкість руху яких більше 4 м/с; 4) атракціони будь-якої конструкції з лінійною швидкістю руху посадкових місць (відвідувачів) більше 5 м/с; 5) гойдалки механізовані та немеханізовані, які обертаються або з кутом відхилу посадкових місць на величину більше 45 градусів і підійманням кабін (посадкових місць) більше 1,5 м; 6) атракціони механізовані з гідравлічним або пневматичним приводом посадкових місць (кабін, платформ); 7) вежі вільного падіння; 8) атракціони з еластичними елементами (катапульти, стрибки з висоти на еластичному канаті тощо).

Заперечуючи проти даних обставин представник відповідача посилався на експертний висновок № 1 від 18 травня 2017 року, в якому зазначено, що у 2004 році атракціон «Лавиця» статусу обладнання підвищеної небезпеки не мав, так як термін «обладнання підвищеної небезпеки» для атракціонів було вперше введено у 2005 році Держнаглядохоронпраці України за № 97 від 01 червня 2005 року.

Суд не може прийняти дані ствердження до уваги, оскільки аналізуючи склад, технічні характеристики та небезпеки, які виникають під час користування, експлуатації та обслуговування атракціону «Лавиця», суд вважає, що даний атракціон відноситься до обладнання підвищеної небезпеки для життя відвідувачів та є джерелом підвищеної небезпеки.

Щодо тверджень представника відповідача про те, що з метою документального спростування тверджень позивачки, відповідач звернувся до Шевченківського РВ УМВС в Чернівецькій області з запитом про надання відомостей. Відповіддю відповідача повідомлено, що 22.10.2004 року о 18 год. 45 хв. на адресу Шевченківського РВ УМВС України в Чернівецькій області надійшло повідомлення з Лікарні швидкої медичної допомоги, що ОСОБА_1 була доставлена з Парку відпочинку з травмами. Вищевказане повідомлення було зареєстроване в ЖРЗПЗ (журнал реєстрації заяв про злочини та події) № 8784 від 22.10.04 року. Перевірка повідомлення лікарні швидкої медичної допомоги (ЛШМД) було доручено начальникові ВДСБЕЗ Шевченківського РВ УМВС України в Чернівецькій області майору міліції ОСОБА_6 Наслідком розгляду повідомлення стало винесення постанови про відмову в порушенні кримінальної справи (Відмовний матеріал № 4458 від 28.10.2004 року), на підставі п 2 ст. 6 КПК України, відсутність складу злочину. Як свідчить відповідь сторони не заявляли жодних претензій ні до відповідача, як юридичної особи, ані до працівників відповідача. За таких обставин не було достатніх даних, приводів чи підстав для порушення кримінальної справи по факту отримання позивачкою тілесних ушкоджень. Окремої заяви громадянка ОСОБА_1 не подавала, кримінальна справа не порушувалась. Матеріал про відмову в порушенні кримінальної справи матеріал № 4458 від 28.10.2004 року було погоджено прокурором Шевченківського району. Тому, це спростовує твердження позивачки та її представника і вказує на відсутність вини відповідача та доводить, що позовні вимоги є необґрунтованими, суд зазначає наступне.

Відповідно до абз. 4 п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності.

Представником позивача у судовому засіданні не доведено належними та допустимими доказами факт того, що шкоду було спричинено внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, тобто не з вини відповідача.

Таким чином, судом встановлено, що у поведінці позивачки не вбачається жодних протиправних дій, які б могли слугувати наслідком падіння з атракціону, а тому відсутня вина позивачки у події яка сталася.

За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність в діях відповідача протиправної поведінки, внаслідок якої була завдана шкода позивачці ОСОБА_1, причинного звязку між протиправною поведінкою відповідача та завданою шкодою, тому відповідач повинен нести цивільно-правову відповідність.

Але, враховуючи положення ст. ст. 10, 60 ЦПК України, обовязок доказування наявності шкоди (витрат) та їх розміру покладається на позивача.

Суд, дослідивши надані позивачкою докази завдання шкоди та їх розміру, прийшов до висновку, що позивачкою не доведено належними та допустимими доказами вартість санаторно-курортного лікування, яке складає 1 773 450 грн. Тому у даних позовних вимогах слід відмовити.

Що стосується вимог позивачки щодо відшкодування моральної шкоди в розмірі 3 000 000 грн. суд вважає, що зазначена шкода підлягає відшкодуванню частково, виходячи з наступного.

Відповідно до положень Конституції України, зокрема статей 32, 56, 62, норми якої є нормами прямої дії, і чинного законодавства (ст. 23 ЦК України), фізичні та юридичні особи мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів.

У відповідності зі ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода може полягати у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала, у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, а також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразові, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом у залежності від характеру правопорушення, глибини фізичних та моральних страждань, погіршення здатності потерпілого або обмеження у його реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є основою для відшкодування, а також: з урахуванням інших обставин, які мають суттєве значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Згідно із п.п. 3,4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної немайнової шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру в результаті моральних або фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. В позовній заяві про відшкодування моральної шкоди повинно бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями або бездіяльністю її заподіяно позивачу, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, і якими доказами це підтверджується.

Відповідно до ч. 2 ст. 1167 ЦК України, відповідач повинен відшкодувати заподіяну позивачу моральну шкоду незалежно від наявності вини.

За таких обставин, суд прийшов до висновку про те, що неправомірними діями відповідача була завдана моральна шкода позивачці, яка полягає у перенесеному фізичному болі, у зв'язку з ушкодженням її здоров'я та душевних стражданнях через неправомірну поведінку відповідача, та вважає доведеним факт душевних та фізичних страждань позивача, реальність яких не викликає сумніву, а тому позивач має право на відшкодування заподіяної моральної шкоди.

При визначені розміру відшкодування моральної шкоди в сумі 500 000 грн., суд врахував розяснення п. 9 Пленум Верховного Суду України «Про відшкодування моральної шкоди», відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час і зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

При оцінці моральної шкоди судом враховується характер отриманих позивачкою травм, які були кваліфіковані як тяжкі тілесні ушкодження, та потягнули за собою тривалий розлад здоровя, в результаті чого завдали позивачці фізичного болю та душевних страждань через неправомірну поведінку відповідача, тривалість лікування після завданих пошкоджень, враховується також істотність вимушених змін у житті позивачки, неможливості продовження нею активного громадського життя через отримане пошкодження, а також втрату позивачкою значного часу і зусилля для відновлення її попереднього стану здоровя.

Однак суд вважає, що сума, в яку позивачка оцінила заподіяну їй моральну шкоду і яка за її оцінкою становить 3 000 000 грн., є значно завищеною. Виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає необхідним та достатнім в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачці стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 500 000 грн.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що з відповідача ОСОБА_4 підприємства «Центральний парк культури і відпочинку імені ОСОБА_5» слід стягнути на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 500 000 грн.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому, з відповідача ОСОБА_4 підприємства «Центральний парк культури і відпочинку імені ОСОБА_5» слід стягнути судовий збір в дохід держави в сумі 640 грн.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, ст. ст. 23, 633, 901, 229, 1166, 1167, 1187 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 57-61, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_4 підприємства «Центральний парк культури і відпочинку імені ОСОБА_5» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої ушкодженню здоровю задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 підприємства «Центральний парк культури і відпочинку імені ОСОБА_5» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 500 000 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 підприємства «Центральний парк культури і відпочинку імені ОСОБА_5» судовий збір в дохід держави в сумі 640 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Т. О. Дубіжанська