Суддя Бугера О. В.
Справа № 644/7077/16-ц
Провадження № 2/644/1634/17
РІШЕННЯ

Іменем України

21 липня 2017 року Орджонікідзевський районний суд м.Харкова у складі:

головуючого судді Бугери О.В.,

при секретарі Ілові А.В.,

за участю позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулися до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що їх права як співвласників квартири АДРЕСА_1 підлягають захисту шляхом визнання відповідачки такою, що втратила право користування вказаною квартирою з урахуванням того, що остання не проживає за зазначеною адресою з липня 2012 року без поважної причини, житлом не цікавиться та не утримує його.

Позивачі в судовому засіданні позов підтримали та просили зазначені вимоги задовольнити, при цьому позивач ОСОБА_1 суду пояснила, що відповідач проживала із її сином однією родиною, вже понад 5 років за адресою квартири АДРЕСА_1 не проживає, за комунальні послуги не сплачує, вона є пенсіонеркою та не має змоги сплачувати самостійно за всіх прописаних. Вона неодноразово зверталась до відповідачки з проханням або знятись з реєстрації в цій квартирі, або надавати кошти за комунальні послуги, вона їй пояснювала що не має можливості сплачувати за послуги, а також не має можливості виписатись в інше місце. Також зазначала, що відповідача сама особисто повідомляла, що якщо остання не зніметься з реєстрації самостійно то буде змушена звертатись до суду. Окрім цього пояснювала, що вона не перешкоджала відповідачу проживати в квартирі, вона сама виїхала, оскільки у неї зявився інший чоловік. Після того, як було подано позовну заяву дітям було заборонено приходити до неї. Позивач ОСОБА_2 суд пояснив, що вони з відповідачем проживали спільно в іншій квартирі, після того, як між ними почали відбуватись непорозуміння, відповідач із дітьми переїхала до квартири АДРЕСА_2, це квартира яка належить на праві власності йому та його матері. Відповідач була там зареєстрована та фактично проживала, але в 2012 році вона зібрала частково речі та пішла, наприкінці року повністю забрала всі речі, вивезла все на зйомну квартиру, в спірній квартирі її речей немає, вона фактично проживає із іншим чоловіком, добровільно зніматись з реєстрації не бажає.

Відповідач та її представник в судовому засіданні 13.06.2017 року проти позову заперечували, подали письмові заперечення проти позову, що долучені до справи, в обґрунтування заперечень посилались на те, що дійсно в 2013 році відповідач залишила місце свого проживання, почала винаймати квартиру, але це було повязано з тим, що позивачі створили неможливі умови для проживання, її запевнили в тому, що не будуть вимагати зняти її з реєстрації, вона виїхала з квартири тимчасово. У 2015 році вона зверталась до позивачів з пропозицією вселитись знову в квартиру, але позивачі їй відмовили. В подальшому двічі відповідач та її представник в судове засідання не зявились, причини неявки суду не повідомили.

Суд, вислухавши пояснення позивачів, враховуючи надані пояснення відповідача та її представника в судовому засіданні 13.06.2017 року, покази свідка, дослідивши матеріали цивільної справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, квартира АДРЕСА_3 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру, виданим 20.09.1999р. виконкомом Харківської міської ради.

Відповідно до довідки, виданої КП «Жилкомсервіс» за вищевказаною адресою зареєстровані ОСОБА_1- власник, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_6

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до вимог ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Як вбачається з пояснень свідка ОСОБА_7 сторони у справі вона знає, відповідач є хрещеної її сина, вони дуже добре спілкувались проводили спільно дозвілля. Після погіршення стосунків між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем, фактично припинили спілкуватись. Засвідчила, що дійсно з кінця 2013 року відповідач в квартирі не проживає, вона сама допомагала їй збирати речі, а її чоловік допомагав перевозити речі на зйомну квартиру. Часто, майже кожен день, буває у позивачів в квартирі, оскільки позивач ОСОБА_1 допомагає їй доглядати сина, речей відповідача у спірній квартирі не має. Знає, що відповідач проживає із іншим чоловіком, створила іншу родину, наміру повертатись у неї не було. Ніколи не чула ні від позивачів, ні від відповідача, що існують якісь перешкоди в користуванні квартирою.

Дані обставини підтверджуються також довідкою ГУ МВСУ в Харківській області ХМУ Орджонікідзевського РВ від 22.08.2016 року та відповіддю Комунального підприємства «Жилкомсервіс» № 548 від 30.08.2016, згідно якої ОСОБА_6 із заявами про чинення їй перешкод в користуванні квартирою №15 будинку № 15/16 по пр-ту Архітектора Альошина в м. Харкові з липня 2012 року і по теперішній час не зверталася.

Пояснення свідка не суперечать змісту акту Комунального підприємства «Жилкомсервіс» від 30.06.2016 року, відповідно до якого відповідач у спірній квартирі не проживає з червня 2012 року, її особистих речей у квартирі не має, квартирою не цікавиться.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Пояснення позивачів, відповідача та свідка щодо не проживання відповідача в спірній квартирі з 2013 року , тобто понад рік, відсутність її участі в утриманні квартири, та не отримання кореспонденції за адресою розташування спірної квартири, є відповідно до вимог ст.ст. 58-60 ЦПК України безспірними доказами для визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування вищевказаним житловим приміщенням.

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати по справі, які складаються зі сплаченого судового збору в сумі 551,20 грн.

Керуючись ст.33 Конституції України, ст.ст.317, 319, 405 ЦК України, ст.ст.10, 11, 60, 61, 88, 212-215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою 15 в будинку 15/16 по проспекту Архітектора Альошина (Орджонікідзе) в м.Харкові.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1, ОСОБА_2 сплачений при подачі позову судовий збір в розмірі 551 (пятсот пятдесят одна) гривня 20 копійок.

Повний текст рішення виготовлений 25.07.2017 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Орджонікідзевський районний суд м.Харкова шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Головуючий: суддя: О.В.Бугера