Справа № 473/2558/17
РІШЕННЯ

іменем України

"23" серпня 2017 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області у складі: головуючої судді Висоцької Г.А.

при секретарі Радєвій Н.В.

за участю позивача ОСОБА_1 її представника - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вознесенська із застосуванням звукозаписувальної техніки цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 громади міста Вознесенська в особі Вознесенської міської ради Миколаївської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Відділ у Вознесенському районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області про визнання права власності на земельну ділянку,

ВСТАНОВИВ:

04.08.2017 року позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_3 звернулись до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_4 громади міста Вознесенська в особі Вознесенської міської ради Миколаївської області про визнання права власності на земельну ділянку, площею 0,1000 га, яка розташована на території Вознесенської міської ради та надана для обслуговування жилого будинку № 5 по вул. Горіхова в м. Вознесенську Миколаївської області.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачам на підставі рішенням Вознесенської міської ради Миколаївської області № 12 від 22.05.2015 року передано у спільну часткову власність ( в рівних частках) одноквартирний будинок № 5 по вул. Горіхова в м. Вознесенську Миколаївської області, 17.06.2015р. вище зазначений будинок зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права та їх обтяжень.

Проте земельна ділянка, надана для обслуговування вищевказаного будинку, не була предметом договору купівлі-продажу, в звязку з чим залишилась зареєстрованою за попереднім власником житлового будинку ОСОБА_5

Зважаючи на те, що до особи, яка набула у власність жилий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені або яка необхідна для обслуговування цих об'єктів та яка належить відчужувачу майна, позивачі просили визнати їх власником земельної ділянки, площею 0,1000 га., що розташована по вул. Горіхова № 5 в м. Вознесенську Миколаївської області, та земельну ділянку 0.0149 га., призначену для ведення особистого селянського господарства.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1, яка також, як законний представник представляє інтереси неповнолітньої ОСОБА_3, та представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Надала пояснення аналогічні викладені у позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_4 громади міста Вознесенська в особі Вознесенської міської ради Миколаївської області в судове засідання не зявився про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає повністю.

Представник третьої особи - відділу у Вознесенському районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області в судове засідання не зявився про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі, проти позову не заперечує.

Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено що відповідно рішення № 12 від 22.05.2015 року позивачам передано у спільну часткову власність ( в рівних частках) одноквартирний будинок № 5 по вул. Горіхова в м. Вознесенську Миколаївської області та на підставі вказаного рішення 27.05.2015 року територіальної громади м. Вознесенська в особі Вознесенської міської ради Миколаївської області позивачам видане свідоцтво про право власності на житло( а.с.12,14).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 18.06.2015р. за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстровано право власності по ? частки на житловий будинок № 5 по вул. Горіхова в м. Вознесенську Миколаївської області ( а.с.15).

Зазначений жилий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,1000 га,яка зареєстрована на праві власності за колишнім власником будинку ОСОБА_5М, відповідно до державного акта на право приватної власності на землю, виданого 05.03.1993 року виконкомом Вознесенської міської ради Миколаївської області.( а.с.21).

Відповідно до ч.1,3 ст. 120 ЗК України (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) при переході права власності на будівлю і споруду до набувача нерухомого майна право власності на земельну ділянку, на якій розташовані будівля або споруда, може переходити на підставі цивільно-правових угод між власниками земельної ділянки і набувачем будівель або споруд (договори купівлі-продажу, дарування, міни тощо).

За правилами ст. 377 ЦК України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором.

Якщо договором про відчуження житлового будинку,будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для його обслуговування.

Згідно роз'яснень, наданих п.п. ґ п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними після 31 грудня 2001 року і до 01 січня 2004 року) право власності на земельну ділянку або її частину, на якій розміщені будівлі або яка необхідна для їх обслуговування могло переходити до набувача відповідно до статті 120 ЗК 2001 року на підставі цивільно - правових угод, а право користування - на підставі договору оренди, укладених відповідно відчужувачем або набувачем.

До особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 року, згідно зі статтею 377 ЦК, а з часу внесення змін до статті 120 ЗК Законом України від 27 квітня 2007 року N 997-V- і згідно зі статтею 120 ЗК, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування. З 1 січня 2010 року до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) відповідно до статті 377 ЦК і статті 120 ЗК в редакції Закону України від 5 листопада 2009 року N 1702-VI.

Разом з тим, при відсутності цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об'єкт нерухомості, слід виходити з аналізу змісту норм ст.120 ЗК України у їх сукупності, що дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені.

Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності обєкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей обєкт розташований. Згідно цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

При застосуванні положень ст. 120 ЗК України у поєднанні з нормою ст. 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на обєкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці обєкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак обєкта права власності.

Зазначена правова позиція наведена у постанові Верховного Суду України, ухваленій у справі за № 6-2цс15 від 11.02.2015 року.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, підтвердивши їх доказами (фактичними даними) з дотриманням вимог ст.ст. 57- 60 ЦПК України.

Між тим, доказів, що позивачі правомірно набули право власності на земельну ділянку 0.0149 га., призначену для ведення особистого селянського господарства та надану відповідно до державного акта на право приватної власності на землю, від 05.03.1993 року виконкомом Вознесенської міської ради Миколаївської області ОСОБА_5 позивачами та їх представником суду не надано.

За таких обставин, враховуючи наведене, цивільне право позивача відповідно до ст. 16 ЦК України,ст. 152 ЗК України підлягає захисту шляхом визнання позивачів власниками, в рівних частках, земельної ділянки, яка зайнята жилим будинком, та необхідна для його обслуговування.

Керуючись ст.ст.10,11,60,88,209,212 - 215,218, 223ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 громади міста Вознесенська в особі Вознесенської міської ради Миколаївської області про визнання права власності на земельну ділянку задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в рівних частках - по ? частці за кожною, право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га. в м. Вознесенську Миколаївської області по вул. Горіхова, буд. 5, яка призначена для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через місьскрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Висоцька Г.А.