Справа № 212/2771/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2017 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого-судді: Козлова Ю.В.,

за участю секретаря: Водоп'янової Ю.В., Мельник К.В.,

позивача: ОСОБА_1

представника позивача: ОСОБА_2

представника відповідача:ОСОБА_3

представника третьої особи: Грабарчук О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 в особі законного представника ОСОБА_7, третя особа виконавчий комітет Покровської районної у м. Кривий Ріг ради про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні квартирою, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні квартирою, визнання неповнолітньої ОСОБА_6 такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування вимог позивачка вказала, що згідно договору купівлі-продажу від 17.03.2003р., їй на праві власності належить трьохкімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_1.

ЇЇ донька - ОСОБА_8 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7. Від шлюбу у них народилася дочка ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Оскільки вона зареєстрована та проживала зі своїм чоловіком в належній їй на праві спільної сумісної власності квартирі АДРЕСА_2, а належна їй квартира АДРЕСА_1 вільною, вона на прохання своєї дочки дозволила їй з чоловіком ОСОБА_7 та дочкою ОСОБА_6 поселитися в ній та проживати до того часу, коли вони придбають для сім'ї власне житло. В 2005 році дочка ОСОБА_8 разом з відповідачем та дочкою ОСОБА_6 поселилися в квартирі АДРЕСА_1, де з її згоди і були зареєстровані.

ІНФОРМАЦІЯ_4 її донька ОСОБА_8 померла, а відповідач разом з дочкою ОСОБА_6 залишився мешкати в спірній квартирі. Після смерті її дочки,відносини з відповідачем дуже погіршилися, оскільки він став вести себе зухвало, ображав її, не пускав її в спірну квартиру та не дозволяв спілкуватися з онукою. В спірній квартирі були зареєстровані відповідач та його дочка ОСОБА_6 і на них нараховувалися комунальні платежі та експлуатаційні витрати на обслуговування квартири. Комунальні платежі за себе та дочку відповідач сплачував нерегулярно, тому виникла заборгованість, за несплату якої квартира була відключена від водо - та газо- постачання.

В травні 2016 року відповідач вивіз із квартири належне їй майно, зняв та вивіз із квартири умивальник зі змішувачем з ванної кімнати, рукомийник та змішувач, газову плиту з кухні, познімав разом з лутками всі міжкімнатні двері. Квартира була пустою та розгромленою, стала не придатна до проживання, оскільки потребувала ремонту та установки дверей, газових приладів, газової плити, умивальника в ванній кімнаті та рукомийника в кухні, підключення газу та води тощо.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 07 липня 2016 року позивачу були усунуті перешкоди в користуванні та розпорядженні квартирою АДРЕСА_1 шляхом вселення її в спірну квартиру, а ОСОБА_7 визнано таким, що не має права користуватися житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1 та виселено його з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

На підставі вищевказаного рішення відповідач був знятий з реєстраційного обліку в указаній спірній квартирі. На той час питання про визнання неповнолітньої дитини ОСОБА_6 такою, що не має права користування спірною квартирою, не ставилось, оскільки онука не бажала проживати з батьком, подала в орган опіки та піклування заяву про позбавлення його батьківських прав. Органом опіки та піклування Покровського райвиконкому до суду була подана позовна заява про позбавлення відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_6. Позивачка подала заяву про призначення її опікуном над онукою, але в ході судового розгляду цивільної справи про позбавлення батьківських прав відповідача онука змінила своє ставлення до батька і відмовилася від своєї заяви та побажала проживати разом з батьком. Тому, судом в позбавленні батьківських прав ОСОБА_7 було відмовлено і дитину ОСОБА_6 було передано йому на виховання.

З моменту передання дитини на виховання батьку і до теперішнього часу, вона проживає разом з ним за адресою: АДРЕСА_3. В той же час онука залишається зареєстрованою в належній позивачці квартирі за адресою: АДРЕСА_1, де нараховуються на неї комунальні платежі, які відповідач, як законний представник неповнолітньої дитини, за неї не сплачує. Борги по комунальним платежам продовжують збільшуватися .

Позивачка вказала в додаткове обґрунтування позову, що оскільки неповнолітня дитина ОСОБА_6 постійно проживає з батьком, який забезпечений житлом і зареєстрований за іншою адресою, то вона втратила право користування спірною квартирою, що належить позивачу на праві власності .

Позивачка є пенсіонеркою та має втрату професійної працездатності в розмірі 25% але змушена працювати через недостатність коштів для утримання двох квартир. Вона за свій кошт сплачує комунальні платежі по квартирі АДРЕСА_2 та по спірній квартирі. Вона не в змозі утримувати спірну квартиру, тому вирішила її продати але наявність зареєстрованої неповнолітньої онуки істотно заважає продажу. Відповідач чинить позивачці перешкоди в розпорядженні нею своєю власністю, оскільки не бажає добровільно зняти свою дочку з реєстраційного обліку у вищевказаній квартирі. Таким чином, безпідставна реєстрація неповнолітньої онуки ОСОБА_6 на житловій площі квартири АДРЕСА_1 її, як власника квартири, можливості розпорядитися свої майном на свій розсуд.

Звернення позивачки до суду обумовлено вищенаведеною аргументацією позову.

Позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, пояснили, що неповнолітня ОСОБА_6, постійно проживає з батьком, який забезпечений житлом, йому на праві власності належить ? частина трьохкімнатної квартири АДРЕСА_3, загальною площею 57,1 кв.м та житловою площею 44,5 кв.м. Інша половина квартири належала його матері, яка в 2017 року померла. Єдиним спадкоємцем померлої є її син - відповідач по справі ОСОБА_7

Крім того, адвокат ОСОБА_2 зауважила, що позивач, та її онука ОСОБА_6 в рівних частках по ?-й є співвласниками квартири АДРЕСА_2. До того ж, після смерті дочки позивачки - ОСОБА_8 неповнолітня ОСОБА_6 успадкувала ще 1/16 частку цієї квартири - тепер її частка у праві спільної часткової власності на вказану квартиру більш ніж 1/4. Представник відповідача ОСОБА_7 - ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, наполягав на тому, що позовні вимог ОСОБА_1 є необґрунтованими та безпідставними. Доводив, що позивачка, як власник квартири АДРЕСА_1, при реєстрації відповідачів до спірної квартири, жодних договорів щодо утримання квартири з ОСОБА_7, ні у власних інтересах, ні в інтересах ОСОБА_6 не укладав, а тому ОСОБА_1 повинна сама сплачувати нараховані комунальні послуги.

За рішенням суду від 07.07.2016р., відповідач ОСОБА_7 був вимушений виїхати зі спірної квартири, забрав з собою неповнолітню доньку. Представник відповідача ОСОБА_3 підтвердив, що ОСОБА_7 має право власності на ? частини квартири за адресою: АДРЕСА_3 але вважає, що інша частина квартири доки що йому не належить (незареєстроване право на спадщину), а тому робити висновок, що відповідач забезпечений житлом є передчасним. Далі представник наголосив на тому, що про питання зняття з реєстраційного обліку неповнолітньої ОСОБА_6, відповідач дізнався тільки отримавши позовну заяву, стверджував, що позивач не зверталась до відповідачки та його законного представника, з питанням про зняття з реєстраційного обліку в добровільному порядку. Просив в задоволенні в позовних вимог відмовити.

Представник третьої особи - виконавчий комітет районної у місті ради в особі служби у справах дітей ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги не підтримала, пояснила, що неповнолітня ОСОБА_6 не по своїй волі не проживає в спірному житлі. Після розгляду судом питання про позбавлення батьківських прав її батька ОСОБА_7, яким в задоволенні позовних вимог було відмовлено, дитину передано батьку на виховання. Остання пішла проживати за місцем реєстрації батька за адресою: АДРЕСА_3.

Крім іншого, представник служби у справах дітей наголошувала на тому, що з позбавленням неповнолітньої місця реєстрації, ОСОБА_6, буде позбавлена права отримання біометричного документа посвідчення особи, який на даний час отримується з 14 років, і є обов'язковим документом для громадянина України. Крім того, також підтвердила, що спірна квартира, на даний час не придатна для постійного проживання. Просила в інтересах неповнолітньої дитини, ОСОБА_6, задоволенні позовних вимог відмовити.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_10 пояснила, що з позивачкою спілкується давно, неодноразово чула від позивачки скарги на те, що вона потерпає від ситуації, коли не може розпорядитися своєю власністю - квартирою АДРЕСА_1. Онука не проживає в означеній квартирі січня 2015 року. Квартира знаходиться у непридатному для проживання стані через дії ОСОБА_7

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_11, пояснила, що ОСОБА_7 проживає з донькою ОСОБА_6 по сусідству з нею АДРЕСА_3. Бачила у цій квартирі речі, які він вивозив з квартири позивачки, що знаходиться по АДРЕСА_1, зокрема точно бачила, демонтований кондиціонер. Неповнолітня донька ОСОБА_7 ОСОБА_6 проживає з ним з січня 2015 року. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_12, пояснив, що проживає сумісно з позивачкою з жовтня 2014 року. ОСОБА_7 не сплачував комунальні платежі, коли проживав у квартирі позивачки по АДРЕСА_4, не пускав власницю до квартири, поступово руйнував квартиру, вивіз з неї всі придатні до користування речі, зокрема, кондиціонери, на один з яких вказувала свідок ОСОБА_11 Донька ОСОБА_7 - ОСОБА_6 проживає з ним, виключно за своїм бажанням (із-за якого вона заперечила проти позбавлення батька батьківських прав) за адресою АДРЕСА_3 з січня 2015 року. Покази свідків узгоджуються між собою і не протиричать матеріалам справи і аргументам позивачки.

Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі обставини справи у їх взаємозв'язку, суд вважає позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, відповідно до договору купівлі-продажу від 17.03.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Растєгаєвим В.М. та зареєстрованого в реєстрі за №1026, ОСОБА_1 набула право власності на житловий квартиру за адресою: АДРЕСА_5 ( а.с.11).

Вказаний договір зареєстрований в Криворізькому бюро технічної інвентаризації 09.06.2003 р. в реєстраційній книзі 142П-591 запис 591, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно ( а.с.12).

Відповідно до довідки №6499 від 14.04.2017р., наданої Відділом реєстрації місця проживання громадян Виконавчого комітету Покровської районної в місті ради за адресою: АДРЕСА_1 станом на 14.04.2017р. зареєстрована ОСОБА_6. ( а.с.13)

Відповідно до ст.317 Цивільного Кодексу України власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 319 ЦК власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.29 Цивільного Кодексу України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому /гуртожиток, готель тощо/ у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Відповідно до ч.3 ст.ст.29 Цивільного Кодексу України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків /усиновлювачів / або одного із них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками /усиновлювачем, опікуном/ або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

Судом встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 07 липня 2016 року, ОСОБА_7 визнано таким, що не має права користуватися житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1 та виселено його з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення( а.с.16-20).

Відповідно до довідки №8272/16 про зняття з реєстрації місця проживання від 02.09.2016р., за відомостями відділу реєстрації місця проживання громадян виконкому Покровської районної у місті ради ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, знято з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 на підставі рішення Жовтневого районного суду з 02.09.2016 р. (а.с.21).

ОСОБА_7 разом з неповнолітньою ОСОБА_6 проживає за адресою: АДРЕСА_3.

Відповідно до інформації з Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 06.02.2015р., квартира за адресою: АДРЕСА_3, належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_7 та ОСОБА_15, згідно свідоцтва про право власності № Ж-424 від 14.02.2007р. виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської ради, розпорядження № Ж-3356 від 25.12.2006 р. ( а.с.24).

Згідно свідоцтва про право власності на житло № Ж56 від 21.01.2005р., виданого органом приватизації Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської Ради, квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, належить на праві приватної спільної власності ОСОБА_16, ОСОБА_1, ОСОБА_8, ОСОБА_6. Свідоцтво видане згідно з розпорядженням № Ж15 від 14.01.2005 ( а.с.21).

Вказане свідоцтво зареєстроване в Комунальному підприємстві «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» від 04.02.2005р. в реєстраційній книзі 232П-530 запис 530, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно ( а.с.23).

Ніякого права на дану квартиру ОСОБА_6 не має, тому що він не є власником спірної квартири або її частки.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

У справі, яка розглядається, суд встановив, що позивачка є власником спірної житлової квартири, в якій не проживає, оскільки зареєстрована та постійно проживає в іншому будинку; її дочка перебувала у шлюбі з відповідачем ОСОБА_7, у зв'язку із чим останній був вселений до належної позивачці спірної квартири, котра як власник цього майна надала право відповідачу та його неповнолітній доньці користуватись нею.

Відповідачка - онука позивачки ОСОБА_6 спільно з власницею спірної квартири не проживала, спільним побутом не була пов'язана; після смерті її матері - ОСОБА_8 була із зазначеної квартири, і відповідно до ч.3 ст.29 ЦК України проживає разом з батьком де і повинна бути зареєстрована за заявою батька, якого зобов'язують це зробити імперативні норми ст.ст.6,7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року N 1382-IV, порушення приписів яких, як наголошує норма ст.15 цього ж Закону, тягне за собою відповідальність згідно із законом. Тому суд відхиляє аргументацію представника органу служби у справах дітей та представника відповідача про порушення права неповнолітньої ОСОБА_6 у разі втрати нею права користування спірною квартирою. Хоча, і представник органу у справах дітей і представник відповідача, по суті, мову в судовому засіданні вели саме про реєстрацію ОСОБА_7, яке є похідним від права користування приміщенням, що його оспорює позивачка. Крім того, як видно з матеріалів справи, у неповнолітньої ОСОБА_7 є у власності житло - більше ? частки квартири АДРЕСА_2.

Правом на негаторний позов наділений в тому числі власник, що володіє річчю, але позбавлений можливості користуватися чи розпоряджатися нею. Як відповідач у такому спорі виступає особа/особи, що своїм протиправним поводженням створює перешкоди, що заважають нормальному здійсненню права власності (права титульного володіння). В силу положень ч.2 ст.64, ч.4 ст.156 ЖК УРСР відповідачка - неповнолітня ОСОБА_6 не була членом сім'ї власниці спірної квартири, оскільки ніколи не проживала разом з нею в спірному житлі, не вела з нею спільного господарства. Отже, відповідно до положень ст.391 ЦК позивачка як власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном, оскільки відповідачка добровільно відмовилася від користування чужою власністю (це підтверджується матеріалами справи та показами свідків).

Оскільки позивачем обґрунтовано повно і правильно фактичні обставини справи, однак допущено помилки які стосуються правового обґрунтування висновків позову щодо предмета спору, суд вважає за необхідне дещо зауважити щодо підстав задоволення позову та вважати, що даний позов підлягає задоволенню на підставі ст. 391 ЦК України у зв'язку з доведеністю позивачкою факту порушення/обмеження її прав власності з боку відповідачки у справі, обґрунтованістю підстав та вимог позову. Посилання на ст.405 ЦК України, у даному випадку, не має правових підстав. Позивачка, в свій час, надала відповідачці, її померлій матері та батьку безстрокове право користування своїм майном. Аналіз змісту даних правовідносин дає змогу дійти висновку, що це сервітут. Сервітутним правам притаманні змістовні ознаки які відносяться до всіх речових прав на чуже майно. Слід одразу звернути увагу на використання у даній випадку терміну "сервітут". Таке формулювання слід кваліфікувати як певний факт і правовий модус. Адже очевидно, що у даному випадку не йдеться про сервітут як про право. Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення

За таких обставин суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що право відповідачки на користування чужим майном (спірною квартирою) підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень ч.2 ст.406 ЦК.

Такий, по суті, висновок міститься й у правовій позиції Постанови ВСУ від 15 травня 2017 року у справі №734/387/15-ц, який відповідно до норми ч.2 ст.214 ЦК України суд першої інстанції повинен врахувати при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин

З огляду на сутність установлених правовідносин суд робить висновок, що на ці правовідносини не поширюється норма ст.405 ЦК. ОСОБА_6 проживає разом зі своїм батьком в проживає в трьохкімнатній квартирі, загальної площею 57,1 кв.м, житловою 44,5 кв.м., за адресою: АДРЕСА_3, яка належить йому на праві спільної сумісної власності, має у власності чималу частку (1/4) квартири АДРЕСА_2, а тому, за цих обставин, у неї є всі правові підстави для користування та реєстрації у житлових квартирах за вказаними адресами.

За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача є законними та обґрунтованими, тому повинні бути задоволенні.

Керуючись ст.ст. 3, 10,60,212,214-215ЦПК України, ст.ст.6,7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ч.2 ст.64, ч.4 ст.156 ЖК УРСР,ст. 319,321,391,ч.2 ст.406 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_6 в особі законного представника ОСОБА_7, третя особа виконавчий комітет Покровської районної у м. Кривий Ріг ради про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні квартирою, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди в користуванні та розпорядженням квартирою АДРЕСА_1, визнавши неповнолітню ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, такою, що втратила право користування житловою площею квартири АДРЕСА_1.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу на протязі десяти днів після проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Ю. В. Козлов