У х в а л а

8 серпня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Лященко Н.П.,

Романюка Я.М.,

розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Амальгама Люкс» про перегляд Верховним Судом України ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 квітня 2017 року та рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 30 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Амальгама Люкс» про скасування наказу про звільнення, зміну дати та формулювання причини звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

Заводський районний суд м. Миколаєва рішенням від 28 вересня 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про скасування наказу про звільнення та зміну причин та формулювання звільнення відмовив.

Цей же суд додатковим рішенням від 24 жовтня 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про зміну дати звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди відмовив.

Апеляційний суд Миколаївської області 30 листопада 2016 року рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 28 вересня 2016 року та додаткове рішення цього ж суду від 24 жовтня 2016 року скасував, ухвалив нове рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_4: визнав незаконним та скасував наказ генерального директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Амальгама Люкс» (далі - ТОВ «Амальгама Люкс») від 25 липня 2016 року про звільнення ОСОБА_4 на підставі пункту 4 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) за прогул без поважних причин; змінив формулювання причини та дату звільнення ОСОБА_4 з посади інженера по механізації і автоматизації виробничих процесів виробничого цеху ТОВ «Амальгама Люкс» з пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України на частину першу статті 38 цього Кодексу (за власним бажанням), вважаючи його звільненим з 8 липня 2016 року; стягнув з ТОВ «Амальгама Люкс» на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 12 липня до 30 листопада 2016 року в розмірі 27 тис. 951 грн (сума зазначена без утримання прибуткового податку й інших обов'язкових платежів); стягнув з ТОВ «Амальгама Люкс» на користь ОСОБА_4 500 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди та 500 грн витрат на правову допомогу.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 27 квітня 2017 року рішення апеляційного суду залишила без змін.

7 липня 2017 року ТОВ «Амальгама Люкс» звернулось до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 квітня 2017 року та рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 30 листопада 2016 року з передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстави неоднакового застосування судами касаційної інстанції частин першої, другої статті 38 КЗпП України, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

На обґрунтування заяви ТОВ «Амальгама Люкс» надало копії ухвали Вищого адміністративного суду України від 24 листопада 2015 року та ухвал колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 вересня 2014 року, 29 березня та 10 травня 2017 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 27 квітня 2017 року, про перегляд якої подано заяву, суд касаційної інстанції погодився з висновками апеляційного суду про те, що звільнення позивача на підставі пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України проведено з порушенням норм трудового права. Установивши, що позивач 24 червня 2016 року попередив роботодавця про намір звільнитись за власним бажанням та не має наміру продовжувати трудові відносини з відповідачем, вважав, що є підстави для зміни формулювання причини звільнення на частину першу статті 38 КЗпП України.

Разом з тим у наданих заявником для порівняння ухвалах колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 березня та 10 травня 2017 року суд касаційної інстанції скасував судові рішення апеляційних судів з направленням справ на новий розгляд до судів апеляційної інстанції з підстав допущення ними порушень норм ЦПК України, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для вирішення справ.

У наданій заявником для порівняння ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 вересня 2014 року суд касаційної інстанції погодився з висновком апеляційного суду про те, що звільнення позивача на підставі пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України було здійснено відповідачем з дотриманням норм трудового законодавства.

В ухвалі Вищого адміністративного суду України від 24 листопада 2015 року суд касаційної інстанції погодився з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про наявність правових підстав для визнання незаконним і скасування наказу про звільнення, поновлення позивача на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки звільнення позивача відбулось з порушенням норм статті 38 КЗпП України.

Отже, порівняння наведених судових рішень не дає підстав для висновку про те, що суди касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ з тотожними предметами спору, підставами позову та аналогічними обставинами й однаковим застосуванням норм матеріального права у спірних правовідносинах дійшли протилежних висновків щодо заявлених вимог.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Амальгама Люкс» про скасування наказу про звільнення, зміну дати та формулювання причини звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Амальгама Люкс» про перегляд Верховним Судом України ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 квітня 2017 року та рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 30 листопада 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Л.І. Охрімчук

Н.П. Лященко

Я.М. Романюк