Справа № 428/7407/17
Провадження №2/428/2108/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2017 року Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Юзефовича І.О.

при секретарі Продченко О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Сєвєродонецька цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю ,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Сєвєродонецького міського суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю, мотивуючи дані вимоги тим , що квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_3. З 1997р. в даній квартирі стала проживати ОСОБА_1 разом зі своєю сім'єю. Спочатку позивач орендувала дану квартиру у ОСОБА_3 та його дружини ОСОБА_2 Потім подружжя ОСОБА_2 запропонували позивачу ОСОБА_1 викупити у них в розстрочку квартиру АДРЕСА_1 за 10000 доларів США, позивач погодилася на дану пропозицію так як відразу всієї суми коштів у позивача не було. На підтвердження цього 12.10.2002р. позивач передала ОСОБА_2 кошти у розмірі 3000 доларів США. Сторони домовилися, що позивач частинами буде віддавати кошти, а потім вони офіційно оформлять договір купівлі-продажу у нотаріуса. 19.11.2003р. позивач віддала останню суму відповідачу ОСОБА_2 у сумі 7000 доларів США. Оформити відразу договір купівлі-продажу квартири у нотаріуса сторони не змогли, так як ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_3 помер. Відповідач ОСОБА_2 є дружиною померлого ОСОБА_3 та мала законні права на продаж квартири. Таким чином, так як кошти за покупку квартири позивач віддала у повному обсязі, ОСОБА_2 мала права на спірну квартиру, тому з 19.11.2003р. позивач розпочала користуватися квартирою АДРЕСА_1 як своєю приватною власністю. Позивач ОСОБА_1 з 1997р. постійно проживає в квартирі АДРЕСА_1, з листопада 2003р. по сьогоднішній день користується, утримує, ремонтує, сплачує усі необхідні платежі в цілому. Офіційно в зазначеній квартирі на даний час ніхто не зареєстрований, проживає лише позивач та її сім'я. Загальний строк володіння та користування позивачем ОСОБА_1 квартирою складає 13 років 8 місяців. У зв'язку з цим ОСОБА_1 з листопада 2003р. добросовісно заволоділа квартирою АДРЕСА_1 та загальний строк володіння за набувальною давністю складає 13 років 8 місяців. Тому, ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом і просить суд визнати за ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю на квартиру АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_3.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з'явилась, про дату час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, до суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала до суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги визнала.

Дослідивши письмові матеріали справи , суд прийшов до висновку , що позовні вимоги позивача ОСОБА_1 підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до ст.344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять, а на рухоме майно - через п'ять років з часу спливу позовної давності. Втрата не з своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Відповідно до п.п. 9, 11, 13,14 Постанови Пленумум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи №5 від 07.02.2014р., Відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник.

Згідно п.8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила ст.344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004р. , положення ст.344 ЦК поширюються на правовідносини , що виникли з 1 січня 2001р.. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011р..

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до копії договору купівлі-продажу квартири, посвідченого старшим державним нотаріусом Сєвєродонецької нотаріальної контори від 03.04.1992р., зареєстрованого у Сєвєродонецькому МБТІ за №478 від 20.04.1992р., ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_1. Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3, виданого відділом ЗАГС м. Новий Уренгой Головного управління ЗАГС Ямало-Ненецького автономного округу Росії від 05.06.2003р., ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2., помер ІНФОРМАЦІЯ_1., про що 05.06.2003р. складено відповідний запис акт про смерть №198. Відповідно до копії свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_4, виданого відділом ЗАГС Ворошиловградської області від 26.02.1977р., ОСОБА_3 та ОСОБА_2 26.02.1977р. уклали шлюб, про що складено запис№144, прізвище дружини після укладення шлюбу - ОСОБА_2. Згідно копії розписки від 19.11.2003р. , ОСОБА_2 надала цю розписку ОСОБА_1 про те, що між ними вчинений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 та за продаж вказаної квартири 19.11.2003р. ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 10000 (десять тисяч доларів США). ОСОБА_2 є спадкоємицею майна ОСОБА_3, інших спадкоємців першої черги не має. ОСОБА_1 дійсно користується та постійно мешкає у квартирі АДРЕСА_1 з 1997р., вона утримує її у повному обсязі, сплачує комунальні платежі (виконує всі обов'язки власника майна). Претензій матеріального та морального характеру з питання купівлі-продажу квартири у ОСОБА_2 до ОСОБА_1 так і навпаки не має. Згідно копії паспорту громадянина Російської Федерації серії НОМЕР_1, виданого УВС м. Новий Уренгой Ямало-Ненецького автономного округу від 08.08.2005р., ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3., з 07.06.2009р. зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2. Відповідно до копії звіту про оцінку майна (у стислій формі) від 19.06.2017р., квартира, загальною площею 48,30кв.м, розташована за адресою: АДРЕСА_1. Відповідно до технічного паспорту БТІ: загальна площа квартири становить - 48,30кв.м., житлова площа - 30,90кв.м. Ринкова вартість квартири, загальною площею 48,30кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 складає - 49400,00грн.

Таким чином, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1, починаючи з моменту придбання квартири АДРЕСА_1, загальною площею 48,30кв.м., житловою площею 30,90кв.м., а саме з 19.11.2003р., проживала у ній, добросовісно, відкрито та безперервно володіла нею протягом 13 років 8 місяців, що в розумінні ст.344 ЦК України означає, що вона набула право власності на вищевказане нерухоме майно в порядку набувальної давності. Отже, судом встановлено, що факти, викладені позивачем ОСОБА_1 у позовній заяві в обґрунтування своїх позовних вимог підтверджені письмовими доказами є достовірними, сумніву у суду не викликають, визнання права власності не порушує прав чи інтересів будь-яких інших осіб. У зв'язку з чим, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 316, 317, 319, 328, 344, ЦК України; ст.ст. 10 , 11, 60 , 212-215, 223 ЦПК України , суд -

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю, задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3., ід.н. НОМЕР_2, право власності за набувальною давністю на двокімнатну квартиру , загальною площею 48,30кв.м., житловою площею 30,90кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_3.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному суді Луганської області через Сєвєродонецький міський суд, шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя