АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1522/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 39 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

позивача ОСОБА_6

представника позивача ОСОБА_7

представника третьої особи ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Придніпровського районного суду Черкаської області від 25 травня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_9, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Черкаська міська рада, про встановлення факту проживання однією сімєю зі спадкодавцем та визнання спадкоємцем за законом,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_9 про встановлення факту проживання однією сімєю зі спадкодавцем та визнання спадкоємцем за законом, мотивуючи свої вимоги тим, що більше 20 років була знайома із ОСОБА_10, яка мешкала у м. Черкаси по вул. Сєдова, 70 та померла 14.11.2014 року. Між позивачем та ОСОБА_10 склалися дружні, довірчі стосунки. ОСОБА_10 часто хворіла та потребувала догляду і лікування, а ОСОБА_6, як медичний працівник надавала їй таку допомогу за рекомендаціями лікарів.

ОСОБА_10 мала власну доньку ОСОБА_11 з якою в неї не склалися відносини. ОСОБА_10 часто скаржилася на доньку, що та не навідує матір, не піклується про неї. 23.11.2010 року ОСОБА_11 померла.

Позивач зазначає, що в результаті тривалого спілкування вона та ОСОБА_10 звикли один до одного і у липні 2008 року ОСОБА_10 запропонувала їй спільне проживання, мотивуючи це тим, що вона вже похилого віку, стан здоровя не дозволяє їй самостійно турбуватися про себе.

ОСОБА_6 погодилася на пропозицію ОСОБА_10 та з липня 2008 року разом зі своїм сином переїхала жити у будинок по вул. Сєдова, 70. Разом із ОСОБА_10 вони вели спільне господарство, в них був спільний бюджет, спільні витрати. Крім того ОСОБА_10 обговорювала з нею питання оформлення спадщини, але позивач відкладала це питання мотивуючи це тим, що ОСОБА_10 буде ще довго жити і складання заповіту передчасне.

Однак коли в черговий раз погіршився стан здоровя ОСОБА_10 і та попросила викликати нотаріуса то 10.11.2014 року прибувши до будинку №70 по вул. Сєдова у м. Черкаси нотаріус повідомила, що для складання заповіту потрібна довідка про присвоєння ОСОБА_10 ідентифікаційного номеру, яка в неї була відсутня. Тоді нотаріус посвідчила довіреність від імені ОСОБА_10, якою та уповноважила ОСОБА_6 на отримання пенсії та оформлення в органах податкової служби ідентифікаційного номеру.

Після цього скласти заповіт не вдалося, оскільки стан здоровя ОСОБА_10 погіршився та ОСОБА_6 разом із ОСОБА_10 переїхали до будинку матері позивачки за адресою м. Черкаси пров. Матросова, 43/2, оскільки там умови для проживання були кращі. 14.11.2014 року в будинку по пров. Матросова, 43/2 ОСОБА_10 померла і позивачка займалася її похованням.

Після смерті ОСОБА_10 залишилося спадкове майно у вигляді домоволодіння по вул. Сєдова, 70 у м. Черкаси. Звернувшись до нотаріуса ОСОБА_6 отримала відмову в оформленні спадщини у звязку із тим, що між нею та спадкодавцем відсутні родинні відносини. При цьому ОСОБА_9 є спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_10, яка приходиться їй рідною тіткою.

У листопаді 2015 року ОСОБА_9 зверталася до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, однак їй було відмовлено у звязку із пропуском строку на прийняття спадщини.

Просила суд встановити факт проживання ОСОБА_6 та ОСОБА_10 однієї сімєю понад пять років та визнати ОСОБА_6 спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті ОСОБА_10

Рішенням Придніпровського районного суду Черкаської області від 25 травня 2017 року у задоволення позовних вимог ОСОБА_6 відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, вважаючи, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права і просить скасувати рішення Придніпровського районного суду Черкаської області від 25 травня 2017 року та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п. 2 Постанови від 18.12.2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам, оскільки не ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_9, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Черкаська міська рада, про встановлення факту проживання однією сімєю зі спадкодавцем та визнання спадкоємцем за законом, суд першої інстанції прийшов до висновку, що ОСОБА_6 вселилась в будинок померлої ОСОБА_10 не як член сімї власника будинку, а як особа яка надає догляд власнику будинку, а тому дані правовідносини не свідчать про створення сімї.

Проте колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Встановлено, що ОСОБА_10 померла 14.11.2014 року у місті Черкаси, що підтверджено свідоцтвом про смерть серії І-СР №249037 (а.с. 6). Після смерті ОСОБА_10 відкрилася спадщина на належний її жилий будинок із надвірними спорудами по вул. Сєдова, 70 у м. Черкаси (а.с. 52), право власності померлої на який підтверджено свідоцтвом про право на спадщину за законом від 06.12.2000 року.

На день смерті ОСОБА_10 разом із нею в будинку №70 по вул. Сєдова був зареєстрований (з 02.11.2005 року) ОСОБА_8, який являється чоловіком позивачки, що підтверджено відомостями будинкової книги (а.с. 54-59).

Сама ж позивач ОСОБА_6 згідно відмітки в паспорті громадянина України з 30.06.2005 року зареєстрована у м. Києві (а.с. 4) та є власником квартири по вул. Булаховського, що підтверджено свідоцтвом про право на спадщину від 13.06.2005 року (а.с. 99).

З заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_10 звернулась племінниця померлої ОСОБА_9, але постановою державного нотаріуса ОСОБА_12 від 11.11.2015 року (а.с. 51) її відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_10 на житловий будинок з надвірними спорудами у м. Черкаси по вул. Сєдова, 70 оскільки ОСОБА_9 у встановлений законом строк не подала заяви про прийняття спадщини та не проживала постійно із спадкодавцем.

За повідомленням Другої черкаської державної нотаріальної контори від 17.02.2017 року (а.с. 23-34) після смерті ОСОБА_10 до нотаріальної контори 29.04.2015 року із заявою про прийняття спадщини звернулася ОСОБА_6 що мешкає у м. Києві по вул. Булаховського; свідоцтва про право на спадщину не видавалися; заповіт ОСОБА_10, яка померла 14.11.2014 року не складала.

Постановою державного нотаріуса ОСОБА_12 від 09.02.2016 року (а.с. 7) відмовлено ОСОБА_6 у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_10 на житловий будинок з надвірними спорудами у м. Черкаси по вул. Сєдова, 70 оскільки між ОСОБА_10 та ОСОБА_6 відсутній родинний звязок.

Позивачка ОСОБА_6 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_9, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Черкаська міська рада, про встановлення факту проживання однією сімєю зі спадкодавцем та визнання спадкоємцем за законом, посилаючись на те, що її чоловік ОСОБА_8 з 2005 року був зареєстрований в будинку по вул. Сєдова, 70 у м. Черкаси та проживав разом з власником будинку ОСОБА_10, яка являючись особою похилого віку не могла самостійно себе забезпечувати і обслуговувати та запросила і її з сином також перейти проживати до неї як однією сімєю та здійснювати догляд.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції суд встановив, що ОСОБА_6 з своєю сімєю дійсно проживала з ОСОБА_10 з 2008 року і по день смерті, але ці відносини не мали характеру сімейних, так як догляд пристарілої особи хоч і носив доброзичливі відносини, але вважає що сторони не мали спільного бюджету та спільних витрат.

Зазначені правовідносини регулюються Конституцією України, ЦК України та іншими підзаконними нормативними актами.

Згідно зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені в заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені в ст. ст. 1261 - 1265 цього Кодексу. Таким чином, право на спадкування мають особи, визначені як спадкоємці за заповітом або законом.

ОСОБА_10 заповіту не залишила. Позивач ОСОБА_6 не віднесена до спадкоємців за законом, визначених статтями 1261-1263 ЦК України.

Статтею 1264 ЦК України встановлено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

За змістом ст. 1264 ЦК України особи, які відносяться до четвертої черги спадкоємців за законом, повинні відповідати таким двом вимогам: вважатися членом сім'ї спадкодавця; проживати зі спадкодавцем однією сім'єю протягом п'яти років саме на день відкриття спадщини. Інших умов для спадкування в четверту чергу закон не визначає.

ОСОБА_6 посилається на те, що вона відноситься до спадкоємців четвертої черги за законом, так як на протязі пяти років перед смертю спадкодавця проживала зі спадкодавцем однією сім'єю.

Відповідно до п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування" (далі - Постанова) при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо.

Пунктом 23 постанови встановлено, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Рішенням КСУ у справі N 1-8/99 за конституційними поданнями Служби безпеки України та ін. про офіційне тлумачення терміна "член сім'ї", визначено, що до кола членів сім'ї належать дружина (чоловік), їх діти і батьки, проте членами сім'ї можуть бути визнані й інші особи за умов постійного проживання і ведення спільного господарства, тобто не лише близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід, баба), але й інші родичі або особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв'язках.

За змістом ст. 1264 ЦК України особи, які відносяться до четвертої черги спадкоємців за законом, повинні відповідати таким двом вимогам: вважатися членом сім'ї спадкодавця; проживати зі спадкодавцем однією сім'єю протягом п'яти років саме на день відкриття спадщини. Інших умов для спадкування в четверту чергу закон не визначає.

Що стосується проживання ОСОБА_6 зі спадкодавцем однією сім'єю протягом п'яти років саме на день відкриття спадщини, то даний факт встановлений судом першої інстанції і не заперечується сторонами.

Разом з тим, висновок суду першої інстанції про те, що під час спільного проживання та догляду за ОСОБА_10 відносини не набули характеру сімейних не відповідають обставинам справи.

Відповідно до акту про факт спільного проживання однією сімєю від 25 січня 2016 року, складений громадянами ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17 , які будучи сусідами померлої ОСОБА_10 засвідчують факт спільного проживання однією сімєю з ОСОБА_6 на протязі шести років, які вели спільний побут та домашнє господарство, мали єдиний бюджет. За весь зазначений період ОСОБА_6 нікуди не виїзджала та не залишала ОСОБА_10 на самоті (а.с.42). Також після поломки газового котла будинку ОСОБА_10 в листопада 2014 року ОСОБА_6 перевезла ОСОБА_10 до своєї матері в м. Черкаси, провулок Матросова,43/2, де ОСОБА_10 і померла 14.11. 2014 року (а.с. 43).

Факт ведення спільного побуту та спільного бюджету підтверджено накладною від 25.09.2013 року про те, що ОСОБА_6 замовила за спільні кошти в сумі 5500 гривень памятник на могилку померлій дочці ОСОБА_10, ОСОБА_11 (а.с. 81-82) та купівля в серпні 2008 року ОСОБА_6 будівельні матеріали на суму 4753 гривни на будівництво огорожі будинку по вул. Седова, 70 в м. Черкаси, який належить на праві власності ОСОБА_10 (а.с. 86-87). Також при житті ОСОБА_10 видала нотаріально посвідчене доручення про те, що ОСОБА_6 вона надає право на отримання її пенсії. Відповідно до трудової книжки ОСОБА_6, оглянутої в суді апеляційної інстанції, остання в період 2008-2014 роки ніде не працювала, так як займалась доглядом за ОСОБА_10 та утриманням господарства (кози, кури, продажа козиного молока).

Крім того, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1 при житті не отримувала допомоги від управління соціального захисту населення та іншої патронатної служби на своє утриманню.

Після смерті ОСОБА_10, ОСОБА_6 отримала свідоцтво про смерть та за власні кошти здійснила поховання а також здійснила поминальний обід.

Таким чином, колегією суддів достовірно встановлено, що за час спільного проживання з 2008 року по день смерті ОСОБА_10, ОСОБА_6 проживала з померлою однією сімєю, так як мали спільний бюджет та брали участь у спільних витратах спрямованих на життєдіяльність сімї.

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає до скасування, як ухвалене за неповно зясованих обставин, що мають значення для справи та ухвалення нового рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_9, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Черкаська міська рада, про встановлення факту проживання однією сімєю зі спадкодавцем та визнання спадкоємцем за законом підлягають до задоволення.

Доводи представника Черкаської міської ради про те, що ОСОБА_6 проживала в м. Києві в 2008-2014 роках є безпідставними, так як доручення засвідчене нотаріально із зазначенням місця проживання ОСОБА_6 в м. Києві видано в 2015 році, вже після смерті ОСОБА_10 Крім того, згідно трудової книжки ОСОБА_6 за період 2008-2014 року вона не працювала, що підтверджує її доводи про спільне проживання однією сімєю з ОСОБА_10 до її смерті. Також в 2014 році неповнолітній син ОСОБА_6, ОСОБА_18, закінчив загальноосвітню середню школу №5 в м. Черкаси та активно займався спортом з 2008 року по 2015 рік в спортивній школі м. Черкаси.

Належну її квартиру АДРЕСА_1 Т.М. здавала в найм з 2007 року по серпень 2014 року включно, що підтверджено наданими копіями договорів найму житла.

Інші доводи третьої особи в запереченнях на апеляційну скаргу також перевірені судом апеляційної інстанції та визнані такими, що не спростовують належних та допустимих доказів ОСОБА_6 її проживання зі спадкодавцем однією сімєю не менше як пять років до часу відкриття спадщини.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 309, 316, ЦПК України, колегія суддів судової палати,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Придніпровського районного суду Черкаської області від 25 травня 2017 року задоволити.

Рішення Придніпровського районного суду Черкаської області від 25 травня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_9, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Черкаська міська рада, про встановлення факту проживання однією сімєю зі спадкодавцем та визнання спадкоємцем за законом скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_9, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Черкаська міська рада, про встановлення факту проживання однією сімєю зі спадкодавцем та визнання спадкоємцем за законом, задоволити.

Встановити факту постійного проживання однією сімєю ОСОБА_6 із спадкодавцем ОСОБА_10, померлою 14 листопада 2014 року, понад пять років з 2008 року по листопад 2014 року включно та визнати ОСОБА_6 спадкоємницею четвертої черги за законом після смерті ОСОБА_10.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає чинності негайно після його проголошення, але може бути оскаржене до суду касаційної інстанції на протязі двадцяти днів, починаючи з дня його проголошення.

Головуючий :

Судді :