Єдиний унікальний номер 226/606/17 Номер провадження 22-ц/775/1523/2017
Головуючий в I інстанції Клепка Л.І. Єдиний унікальний номер 226/606/17
Суддя - доповідач Новосядла В.М. Номер провадження 22-ц/775/1523/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 серпня 2017 року м. Бахмут

Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Новосядлої В.М.,

суддів: Агєєва О.В., Мальованого Ю.М.,

за участю секретаря: Марченко Я.О.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Димитровського міського суду Донецької області від 21 липня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» про зобовязання здійснення демонтажу, транспортування, повірки та монтажу приладу обліку холодної води, скасування суми боргу за споживання води, зобовязання здійснити перерахунок нарахувань за водопостачання відповідно до приладу обліку та внести зміни до договору про надання послуг,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 21 липня 2017 року було відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» про зобовязання здійснення демонтажу, транспортування, повірки та монтажу приладу обліку холодної води, скасування суми боргу за споживання води, зобовязання здійснити перерахунок нарахувань за водопостачання відповідно до приладу обліку та внести зміни до договору про надання послуг

Не погодившись із рішенням суду, позивачка ОСОБА_1 принесла апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги з таких підстав:

- посилаючись на пункт 21 Правил надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМ України від 21 липня 2005 року, суд першої інстанції помилково прийшов до висновку про те, що «не повірені водолічильники вважаються відсутніми, тому що плата за надані послуги з водопостачання справляється згідно із установленими нормами споживання»,

- посилання суду першої інстанції на статтю 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», як на підставу відмови у позові, оскільки періодична перевірка проводиться за рахунок тарифів, не врахував те, що частиною 4 статті 17 вказаного Закону в редакції, яка діяла на час спірних правовідносин, та підпункту 6 Порядку подання засобів вимірювальної техніки на періодичну повірку, обслуговування та ремонт, затвердженого Постановою КМ України №464 від 8 липня 2015 року, періодична перевірка засобів вимірювальної техніки, що є власністю фізичних осіб, покладається на субєктів господарювання, що надають послуги з водопостачання,

- Постанова Національної комісії, що здійснює регулювання в сфері енергетики та комунальних послуг №2869 від 26 листопада 2015 року не може бути застосована до правовідносин, які виникли між сторонами,

- нарахування оплати послуг за водопостачання на двох осіб є неправильним, оскільки позивачка мешкала в цьому будинку одна і лише в літній період, що підтверджується наданими позивачкою доказами (витяг з домової книги, довідка та акт).

Під час розгляду справи в апеляційній інстанції сторони не зявились, повідомлені належним чином про час і місце розгляду справи.

На адресу апеляційного суду сторони надіслали заяви з проханням слухати справу у їх відсутність.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду в частині відмови у задоволенні позову про скасування суми боргу, зобовязання здійснити перерахунок нарахувань скасуванню із ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позову з таких підстав.

Позивачка є власником будинку №54 по вулиці Стрітенській у м. Мирноград Донецької області і споживачем послуг з водопостачання та водовідведення (а.с. 6-13).

У будинку позивачки встановлений засіб обліку холодної води, що підтверджується ОСОБА_2 №3715/414 від 3 серпня 2010 року (а.с. 16-21).

Згідно із цим ОСОБА_2 позивачку було зобовязано зробити повірку водоміра не пізніше 26 травня 2012 року, що нею було зроблено за власні кошти (а.с. 20, 23).

Актом інвентаризації приватного сектору від 04 травня 2016 року було встановлено дату наступного терміну повірки лічильника 23 травня 2016року (а.с. 24).

ОСОБА_2 був підписаний позивачкою.

16 лютого 2017 року позивачка звернулась до відповідача зі скаргою на відмову у виконанні її заявки щодо демонтажу і повірки лічильника за рахунок коштів відповідача (а.с. 30-31).

На звернення позивачки, листом №к-23 від 28 лютого 2017 року їй було відмовлено у здійсненні повірки за рахунок відповідача з тих підстав, що до структури діючих на час повірки лічильника тарифів не входять послуги за проведення періодичної повірки, а також монтаж, демонтаж, розпломбування, опломбування приладу обліку води (а.с. 33).

В квітні 2017 року позивачка звернулась до суду з позовом, в якому після уточнення, просила зобов*язати відповідача:

*в десятиденний строк з дня набрання рішенням законної сили за власний рахунок зробити демонтаж, транспортування, повірку та монтаж приладу обліку спожитої холодної води,

*скасувати борг за водопостачання у розмірі 2 193 гривні 85 копійок,

*провести перерахунок нарахування за водопостачання з 23 травня 2016 року по день ухвалення рішення суду, враховуючи показники лічильника,

*привести зміст підпункту 9 пункту 15 та підпункту 16 пункту 16 Договору від 24 квітня 2012 року «про надання послуг з водопостачання та водовідведення» до вимог чинного законодавства,

*стягнути витрати на правову допомогу.

Згідно із частиною 5 статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення.

Послуги з надання водопостачання позивачу надає відповідач комунальне підприємство «Компанія «Вода Донбасу».

Відповідно до статті 17 Закону України "Про метрологію та метрологічну діяльність" періодична повірка проводиться за рахунок тарифів на електро-, тепло-, газо- і водопостачання.

Тариф формується відповідно до Порядку формування тарифів на послуги з централізованого постачання холодної води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), а також відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 15 січня 2015 року №13 "Про затвердження Процедури встановлення тарифів на послуги з централізованого постачання холодної води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем)".

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2869 від 26 листопада 2015 року "Про встановлення тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення КП "Компанія "Вода Донбасу" безоплатні послуги з періодичної повірки лічильників, зокрема, холодної води, у тому числі їх демонтаж, транспортування та монтаж після повірки, розпломбування та опломбування, до складу тарифу не включено.

Комунальним підприємством "Компанія "Вода Донбасу" під час розгляду справи у суді першої інстанції надані тарифи, затверджені Постановою НКРЕКП №364 від 24 березня 2016 року, відповідно до яких тариф за водопостачання становить 8.18 грн. за м3 та за водовідведення 7.19 грн. за м3, до якого не входить плата за демонтаж, транспортування та монтаж після повірки, розпломбування та опломбування.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що не включення до структури тарифів послуг з повірки та обслуговування приладів обліку води, в тому числі їх демонтаж, транспортування, монтаж після повірки, розпломбування та опломбування не дозволяє на даному етапі здійснювати зазначені послуги безкоштовно.

Виходячи із встановлених обставин, наданих сторонами доказів та вимог закону, суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову про демонтаж, транспортування, повірку та монтаж приладу обліку спожитої холодної води за кошти відповідача, про проведення змісту договору до вимог чинного законодавства.

Однак, відмовляючи у задоволенні позову про скасування боргу за водопостачання у розмірі 2 193 гривні 85 копійок і проведення перерахунку оплати за водопостачання з 23 травня 2016 року по день ухвалення рішення суду, виходячи із показників лічильника, суд першої інстанції виходив із наданих позивачкою і оцінених судом доказів.

А саме, суд першої інстанції виходив із вимог пункту 21 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМ України N630 від 21 липня 2005 року, відповідно до якого у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання та кількості осіб, зареєстрованих у будинку.

Однак з таким висновком суду першої інстанції погодитись неможливо з таких підстав.

Згідно зі статтею 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до змісту статей 11 і 15 ЦК України цивільні права і обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

В статті 16 ЦК України наведений загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів.

Тобто, особа, яка вважає, що її право порушено може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права частіше за все визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Звертаючись до суду із вказаним позовом, позивачка підтвердила, що будь-яких письмових повідомлень про наявність заборгованості, виходячи з норм водопостачання на двох осіб, відповідачем їй не направлялось, а лише у телефонному режимі і на словах їй погрожували відключити будинок від водопостачання.

При розгляді цієї справи відповідач не звертався з заявою про стягнення з позивачки заборгованості по водопостачанню, а тому у суду першої інстанції не було правових підстав перевіряти законність нарахування оплати за водопостачання за період після 23 травня 2016 року (строк проведення повірки лічильника) .

Виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає, що обраний позивачкою спосіб захисту її права, як зобовязання скасувати борг за водопостачання у розмірі 2 193 гривні 85 копійок і провести перерахунок нарахування за водопостачання з 23 травня 2016 року по день ухвалення рішення суду, враховуючи показники лічильника, у цій цивільній справі є неправильним.

Суд першої інстанції ухвалив рішення в цій частині із порушенням норм процесуального права.

У відповідності до пункту 4 частини 1 статті 309 ЦПК України підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову про скасування боргу за водопостачання і зобовязання проведення перерахунку оплати за водопостачання підлягає скасуванню із ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позову з наведених підстав.

Доводи апеляційної скарги про те, що нарахування оплати послуг за водопостачання на двох осіб із застосуванням пункту 21 Правил надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМ України від 21 липня 2005 року є неправильним, не можуть бути прийняті апеляційним судом до уваги, оскільки рішення суду першої інстанції в цій частині скасоване і ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову через обрання неправильного способу захисту права.

Необґрунтованими є доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом статті 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» і Постанови Національної комісії, що здійснює регулювання в сфері енергетики та комунальних послуг №2869 від 26 листопада 2015 року, оскільки вказані нормативні акти розповсюджуються на правовідносини, які виникли між сторонами.

Керуючись статтями 308, 309, 316 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Димитровського міського суду Донецької області від 21 липня 2017 року в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 до комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» про скасування суми боргу за споживання води, зобовязання здійснити перерахунок нарахувань скасувати і у задоволенні позову в цій частині відмовити.

В решті частини рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено безпосередньо до касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: