Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1
Доповідач - Лозко Ю.П.
Справа № 417/3492/16-ц
Провадження № 22ц/782/331/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2017 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області у складі:

головуючого Лозко Ю.П.,

суддів: Назарової М.В., Орлова І.В.

за участю секретаря Козубської А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Апеляційного суду Луганської області в м. Сєвєродонецьку Луганської області апеляційну скаргу ОСОБА_2 спілки «Імперіал ЛТД» на рішення Марківського районного суду Луганської області від 03 березня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 спілки «Імперіал ЛТД» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення боргу в солідарному порядку,

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2016 року КС «Імперіал ЛТД» звернулась до суду першої інстанції з зазначеним позовом, в обґрунтування якого послалася на те, що 17.05.2013 року КС «Імперіал ЛТД» та ОСОБА_3 уклали договір кредитної лінії №3202, за яким позивачем надані кредитні кошти у розмірі 20300 грн. на умовах строковості, зворотності та цільового використання зі сплатою за користування кредитом 70% річних від загальної суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом та строком дії договору - 24 фактичних місяці від дати отримання відповідачем кредиту та дією до повного виконання зобовязань.

З метою забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором між позивачем та відповідачами ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 укладені окремі договори поруки №3202/1, №3202/2, №3202/3, №3202/4, за умовами яких поручителі взяли на себе обовязок відповідати за зобовязаннями відповідача ОСОБА_3 за кредитним договором №3302 від 17.05.2013 року.

За згодою сторін кредитного договору № 3202 від 17.05.2013 року було складено графік погашення кредиту, згідно умов якого відповідач ОСОБА_3 зобовязався до 25 числа кожного місяця сплачувати відсотки за користування кредитом та сам кредит. Проте, зобовязання за кредитним договором відповідачем ОСОБА_3 не виконувалися належним чином, у звязку з чим виникла заборгованість яка станом на 30.11.2016 року становить 32330,74 грн. В уточнених позовних вимогах, позивач просив суд стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_3 та ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на користь КС «Імперіал ЛТД» заборгованість за кредитним договором № 3202 від 17.05.2013 року у розмірі 32330,74 грн., а також стягнути з відповідачів на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 1378 грн. по 275,60 грн. з кожного.

Рішенням Марківського районного суду Луганської області від 03.03.2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 спілки «Імперіал ЛТД» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення боргу в солідарному порядку задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь КС «Імперіал ЛТД» заборгованість за кредитним договором № 3202 від 17.05.2013 року у розмірі 32330,74 грн. та витраті по сплаті судового збору в сумі 1378 грн.

В іншій частині позовних вимог КС «Імперіал ЛТД» відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач КС «Імперіал ЛТД» звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив суд скасувати рішення Марківського районного суду Луганської області від 03.03.2017 року в частині солідарного стягнення боргу з ОСОБА_3 та його поручителів. Ухвалити нове рішення, яким стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь КС «Імперіал ЛТД» заборгованість за кредитним договором у розмірі 32330,74 грн.; з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на користь КС «Імперіал ЛТД» заборгованість за кредитним договором у розмірі 32330,74 грн; з ОСОБА_3 та ОСОБА_6 на користь КС «Імперіал ЛТД» заборгованість за кредитним договором у розмірі 32330,74 грн.; з ОСОБА_3 та ОСОБА_7 на користь КС «Імперіал ЛТД» заборгованість за кредитним договором у розмірі 32330,74 грн., а також стягнути з відповідачів на користь держави витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених такими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Предметом оскарження по справі є відмова суду у задоволенні позовних вимог КС «Імперіал ЛТД» щодо солідарного стягнення заборгованості з відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 як поручителів за договором кредитної лінії №3202.

Тому, розглядаючи справу за доводами апеляційної скарги, колегія суддів враховує, що позов обґрунтований неналежним виконанням боржником своїх зобовязань за кредитним договором від №3202, відповідно до умов якого відповідач отримав 20300,00 грн. під 70% річних, строком на 24 фактичних місяці від дати отримання боржником кредиту, додатком до якого є графік платежів, перед позивачем ОСОБА_2 спілкою «Імперіал ЛТД», внаслідок чого станом на 30.11.2016 року утворилася заборгованість у розмірі 32330,74 грн.

На виконання вказаного кредитного договору між позивачем та відповідачами ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 укладено відповідно договори поруки №3202/1, №3202/2, №3202/3, №3202/4 за якими поручителі зобовязалися кожен окремо відповідати перед позичальником як солідарні боржники разом із боржником ОСОБА_3 за неналежне виконання останнім взятих на себе зобовязань.

У звязку з невиконанням відповідачем ОСОБА_3 зобовязань по сплаті коштів за вказаним договором кредитної лінії, що підтверджено розрахунком заборгованості (а.с.12), позивач просив суд стягнути солідарно зі всіх відповідачів суму заборгованості та судові витрати.

За змістом п. 1.1, п.3.2. вищезазначених договорів поруки, укладених 17.05.2013 року між КС «Імперіал ЛТД» та відповідачами ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 в забезпечення виконання зобовязань за договором кредитної лінії №3202, поручитель та боржник відповідають перед банком як солідарні боржники та залишаються зобовязаними перед кредитором до тих пір, поки всі зобовязання за кредитним договором не будуть виконані повністю.

Відмовляючи у задоволені позову в частині стягнення боргу в солідарному порядку з відповідачів, суд враховуючи висновок Верховного Суду України викладений у постанові від 21.05.2012 р. у справі №6-68цс11, та постанову Пленуму ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», виходив з того, що передбачені п.3.2. кожним із договорів поруки умови щодо його дії до повного припинення всіх зобовязань боржника не свідчать про те, що договорами встановлено строк припинення поруки в розумінні ст.. 251, ч. 4 ст. 559 ЦК України, тому в даному випадку підлягають застосуванню норми ч.4 ст. 559 ЦК України. Останній платіж за вказаним договором кредитної лінії згідно Графіку платежів позичальник ОСОБА_3 мав сплатити 17.05.2015 року, проте сплачений останнім 31.07.2015 року у відповідному розмірі при цьому повністю заборгованість за кредитом та процентами не погашено. До суду з даним позовом позивач звернувся лише 02.12.2016 року, отже після спливу шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання. Вимог до поручителів не предявив, тому позовні вимоги в частині солідарного стягнення заборгованості з поручителів за кредитом не підлягають задоволенню.

Такі висновки суду відповідають закону та встановленим у справі обставинам.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Порука це строкове зобовязання і незалежно від установлення строку її дії договором чи законом сплив цього строку припиняє субєктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч.1.ст.252 ЦК України).

Разом з тим з настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець повязує термін, що визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст. ст.251,252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобовязань боржника не означають, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні ст.. 251 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми ч.4 ст. 559 цього Кодексу.

Строк поруки відноситься до преклюзивних строків.

Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобовязання поруки. Оскільки право кредитора і обовязок поручителя по закінченню договору поруки припиняються, тому жодних дій щодо реалізації права в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Пунктом 4.1. договорів поруки передбачено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобовязання за кредитним договором.

Згідно з п.4.2. договорів поруки № 3202/1, 3202/2. 3202/3, 3202/4 від 17.05.2013 року порука припиняється, якщо кредитор протягом строків позовної давності, визначених у п.5.2 цього Договору, не предявить вимоги до поручителя, зворотній бік (а.с. 7,8,9,10).

Згідно п.5.2. спори в рамках цього Договору, врегулювання яких неможливо досягнути шляхом переговорів, вирішуються у встановленому законодавством України порядку за знаходженням кредитора, зворотній бік ( а.с. 7,8,9,10).

Отже, строки позовної давності у 5.2. вказаних договорів поруки не визначено.

За таких обставин, оскільки у договорах поруки передбачено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобовязання за кредитним договором, тому в даному випадку підлягають застосуванню вимоги ч. 4 ст. 559 ЦК України.

За доводами апеляційної скарги апелянт вважає, що у п.5.2. Договору поруки не визначено конкретного строку узгодження строків позовної давності, тому, у даному випадку, слід застосовувати загальну позовну давність відповідно до ст.257 ЦК України, яка встановлюється тривалістю у три роки від дати виконання основного зобовязання, тобто в договорах поруки встановлений строк дії поруки, а саме до 17.05.2018 року. Коли договором передбачено припинення поруки якщо кредитор протягом трьох років від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя, у такому випадку трирічний строк обчислюється з настання строку виконання основного зобовязання - з 17.05.2015 року. Також апелянт зазначає, що аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України № 6-3цс13 та 6-18цс16 від 03.02.2016 року.

Однак, колегія суддів, враховує правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду України від 23 грудня 2015 року при розгляді справи №6-436цс15, про те, що положення статті 261 ЦК України до передбаченого ч.4 ст. 559 ЦК України не застосовуються, оскільки цей строк не є строком позовної давності, на який поширюються зазначені норми.

Колегія суддів зауважує, що відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що строк дії вказаних договорів поруки не встановлено. Протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання позивач як кредитор вимог до поручителів не предявив, отже висновок суду про те, що вказівка в умовах договорів поруки про його дію до повного припинення всіх зобовязань боржника не свідчить про те, що договором встановлено строк припинення поруки в розумінні ст. 251,ч.4.ст.559 ЦК України, з чим погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Так, в абзаці 1 Постанови Верховного Суду України №6-3цс13 зазначено, що відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Абзац 2 Постанови стосується випадків, коли договором поруки встановлено строк її припинення після закінчення трьох років. В 5 та 6 абзаці Постанови Верховного Суду України №6-18цс16 вказано, що згідно з положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки.

Коли договором передбачено припинення поруки якщо кредитор протягом трьох років від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя, у такому випадку трирічний строк обчислюється з настання строку виконання основного зобовязання.

Тобто умови договору поруки, зазначені у даному правовому висновку стосовно строку припинення поруки, різняться з обставинами справи, що розглядається, оскільки в договорах поруки № 3202/1, 3202/2. 3202/3, 3202/4 від 17.05.2013 року не встановлений строк припинення поруки.

За таких обставин, відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.308, 313, 314, 315, 317,319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 спілки «Імперіал ЛТД» відхилити.

Рішення Марківського районного суду Луганської області від 03 березня 2017 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 спілки «Імперіал ЛТД» на користь держави судовий збір у розмірі 1515 гривень 80 копійок.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак її може бути оскаржено шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий

Судді: