Справа № 750/3651/17
Провадження № 2/750/1208/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2017 року м.Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова у складі:

головуючого судді Карапута Л.В.,

секретаря Карацюба М.М.,

за участі представника позивача ОСОБА_1, представників відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства "Полікомбанк" про стягнення збитків,

третя особа-Антонішин ОСОБА_5,

встановив:

10.04.2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом, в якому просить стягнути із ПАТ «Полікомбанк» збитки в розмірі 1800000,00 грн. та 190000, 00 доларів США, що у національній валюті України на день подання позову еквівалентно та складає 5158500, 00 грн., що разом складає 6958500,00 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 09.05.2016 року між ним, ОСОБА_6 та ПАТ «Полікомбанк» укладено договір № 16/5 про надання в оренду ячейки. Зазначив, що в ячейці були залишені на збереження грошові кошти в розмірі 1800000,00 грн. та 190000, 00 доларів США. 14.07.2016 року ОСОБА_4 відвідав ячейку, проте кошти були відсутні. Вказав, що банком було неналежно виконані взяті по договору зобовязання, в звязку з чим просить стягнути збитки.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просить позов задовольнити.

Представники відповідача позовні вимоги у судовому засідані не визнали, пояснили, що жодними документами не підтверджено факт того, що в скриньці була саме та сума, яку просить стягнути позивач. Також зазначали, що даною скринькою згідно договору користувалась також третя особа, яка згідно журналу відвідувань була того ж дня, до появи позивача. Відповідачем також було подано письмові заперечення, у яких останній просив відмовити у позовних вимогах як безпідставних.

Третя особа у письмових поясненнях просив позовні вимоги задовольнити, провести розгляд справи без його участі.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Із матеріалів справи вбачається, що 09.05.2016 року між позивачем, ОСОБА_6 та ПАТ «Полікомбанк» укладено договір № 16/5 про надання в оренду ячейки.

За умовами вказаного правочину банк зобов'язується надати Клієнтам комплект ключів від ячейки та можливість користуватися нею протягом встановленого строку за умови виконання Клієнтами вимог п.3.1. цього договору; забезпечити цілісність та охорону ячейки; у випадку пошкодження ячейки не з вини Клієнтів, усунути таке пошкодження або замінити ячейку за згоди Клієнтів; увипадку втрати/зіпсування ключа(ів), пошкодження/зіпсування замка від ячейки з вини Клієнтів відкрити ячейку у присутності Клієнтів (або одного з Клієнтів), Адміністратора та комісії про що складається акт. Акт підписується всіма присутніми особами та Клієнтами (або одним з Клієнтів); повернути Клієнту заставну вартість за умов, визначених п.3.3. цього договору.

Заявляючи вимогу про відшкодування матеріальних збитків позивач посилається на наявність у банківській ячейці грошових коштів у розмірі 1800000,00 грн. та 190000, 00 доларів США.

Вирішуючи даний спір по суті необхідно визначитися з характером спірних правовідносин та нормами права, якими вони врегульовані.

Зберігання цінностей або надання в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфу є одним з видів діяльності, які можуть здійснюватися банком, окрім надання фінансових послуг (п. 4 ч. 6 ст. 47 Закону «Про банки і банківську діяльність»).

У параграфі 3 «Спеціальні види зберігання» гл. 66 «Зберігання» ЦК закріплено 3 конструкції договорів з надання послуг зберігання банком: 1. Договір зберігання цінностей у банку (ст. 969 ЦК); 2. Договір про надання індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком (ст. 970 ЦК); 3. Договір про надання індивідуального банківського сейфа, що не охороняється банком (ст. 971 ЦК).

Основна відмінність між договором зберігання цінностей у банку та договорами про надання індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком, полягає у способі розміщення цінностей - у загальному сховищі, розміщення цінностей в якому здійснює представник банку або в індивідуальному сейфі. Укладення договору зберігання цінностей у банку засвідчується видачею банком поклажодавцеві іменного документа, пред'явлення якого є підставою для повернення цінностей поклажодавцеві.

На відміну від договору зберігання цінностей у банку (ст. 969 ЦК), договори зберігання, зазначені у ст. 970 та ст. 971 ЦК, об'єднує те, що умовою зберігання є розміщення цінностей в індивідуальному банківському сейфі.

Згідно ч.3 ст.970 ЦК України банк приймає від поклажодавця цінності, контролює їх поміщення у сейф та одержання їх із сейфа.

Згідно зі ст.971 ЦК України до договору про надання особі банківського сейфа без відповідальності банку за вміст сейфа застосовуються положення цього Кодексу про майновий найм (оренду) та норми глави 58 ЦК України.

Згідно вимог Положення про надання в оренду індивідуальних сейфів фізичним та юридичним особам в Полікомбанку, затвердженого Рішенням Правління Полікомбанку від 24.11.2014 року протоколом № 26 адміністратор не складає опису майна, що вкладається клієнтом до індивідуального сейфа, забезпечує виключення доступу до нього сторонніх осіб, не обумовлених укладеним договором між клієнтом і банком.

Тобто положення вказують на природу договору про надання особі банківського сейфа без відповідальності банку за вміст сейфа, то згідно зі ст. 971 ЦК, до таких відносин застосовуються положення цього Кодексу про майновий найм (оренду).

Із матеріалів справи достовірно встановлено, що між сторонами по даній справі укладено договір про надання індивідуального банківського сейфа, що не охороняється банком, передбачений ст. 971 ЦК України, тобто без відповідальності банку за вміст сейфа, а тому згідно зі ст. 971 ЦК, до таких відносин застосовуються положення Цивільного Кодексу про майновий найм (оренду). За умовами правочину укладеного між сторонами банк не приймав від позивача документи та цінності на зберігання за описом.

До підписання договору ПАТ «Полікомбанк» ознайомило позивача із Правилами користування ячейкою Полікомбанку.

За фактом зникнення коштів 14.07.2016 року було внесено відомості до ЄРДР за № 00007836 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України.

Наявність кримінального провадження про зникнення цінностей саме по собі не свідчить про наявність порушень банком умов договору щодо гарантування банком цілісності та охорони ячейки, оскільки кримінальним провадженням не встановлено винної особи та механізму викрадення цінностей, порушень щодо якості переданого у оренду ячейким, що дало б змогу зробити висновок про те чи повинен банк як орендодавець нести відповідальність за шкоду, спричинену позивачу.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача збитки в розмірі 1800000,00 грн. та 190000, 00 доларів США, які були у ячейці, проте згідно постанови про створення групи слідчих від 31.08.2017 року, досудовим розслідуванням було встановлено про викрадення з ячейки, орендованої ОСОБА_4 лише 190000, 00 доларів США.

Таким чином, виходячи з положень ст. 971 ЦК України, беручи до уваги відсутність доказів вкладення в орендовану ячейку грошових коштів та прийняття їх банком на зберігання, підстави для задоволення вимоги про стягнення матеріальних збитків відсутні.

Згідно ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

В судовому засіданні представник позивача не надав згоду про заміну третьої особи ОСОБА_6 на співвідповідача. Від позивача письмової згоди суду також не було надано.

Згідно ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Враховуючи наведені обставини, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 208 - 209, 292, 294 ЦПК України, суд

вирішив:

в задоволенні позову ОСОБА_4, відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Чернігівської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Суддя Л.В. Карапута