У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2017 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Ступак О.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Львівської області від 13 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів,

в с т а н о в и в :

У серпні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом, який обґрунтував тим, що рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 22 червня 2012 року з нього стягнуто аліменти на дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14 червня 2012 року і до досягнення дитиною повноліття. Зазначає, що на момент ухвалення вищевказаного судового рішення він проживав сам і в нього була можливість сплачувати аліменти у такому розмірі. Проте, з 26 липня 2012 року він перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 Від шлюбу мають дочку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. ОСОБА_5 звернулась до нього із позовом про стягнення аліментів на дочку та на себе, до досягнення дитиною трьох річного віку. Заявник зазначає, що його середньомісячний дохід становить 8 тис. грн. Із заробітної плати позивача стягуються аліменти на дочку ОСОБА_4 у розмірі 1/4 від його заробітку, що в середньому становить 3 тис. грн. Також позивач винаймає квартиру у м. Львові та сплачує орендну плату у розмірі 3 тис. грн. В кінцевому результаті на власні потреби у нього залишається 1 тис. грн. ОСОБА_2 посилається на те, що не уникає свого обов'язку по утриманню своїх дітей та згідний сплачувати аліменти, проте з нього не можуть стягуватись аліменти у розмірі 50 % його заробітку, а врахувавши витрати пов'язані на утримання ОСОБА_5, становлять понад 50 % його заробітку, тому заявник змушений звернутися до суду із позовом про зменшення розміру аліментів.

Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 23 грудня 2016 року позов задоволено.

Зменшено розмір аліментів, визначений рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 22 червня 2012 року, яким із ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_3 аліменти на дочку ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частини від заробітку та стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на дочку ОСОБА_4 до досягнення нею повноліття у розмірі 1/6 частини заробітку на користь ОСОБА_3

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 13 червня 2017 року рішення Сокальського районного суду Львівської області від 23 грудня 2016 року скасовано, ухвалено нове, яким відмовлено у задоволені позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим касаційна скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Статтею 335 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказівнад іншими.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити, оскільки із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваного судового рішення вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначеного рішення апеляційного суду.

Відповідно до ст. 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 05 травня 2006 року № 3, відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов виходив із того, що з часом у позивача змінилось матеріальне становище, оскільки останній має сплачувати аліменти не лише на дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, але й на дочку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_5, до досягнення Софією трьох років.

Проте, з таким висновком обґрунтовано не погодився суд апеляційної інстанції.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 212, 303, 304 ЦПК України, дійшов правильного висновку, що позивачем у справі не надано належних доказів щодо погіршення його майнового становища чи стану здоров'я.

Доводи заявника у касаційній скарзі стосовно того, що суд апеляційної інстанції не врахував його сімейний стан та наявність інших утриманців є необгрнутованими, оскільки судом враховано, що на час ухвалення рішення про стягнення із заявника аліментів на дочку ОСОБА_4, останній не працював і сплачував такі у розмірі 300 грн. ОСОБА_2 на даний час працевлаштований, отримує стабільний заробіток і розмір стягуваних аліментів не перевищує 50 % від його доходу.

На глибоке переконання суду, народження другої дитини не може погіршувати становище першої дитини, яка, крім іншого, проживає окремо від батька.

Апеляційний суд, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи в касаційному порядку не передбачено, та не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів, за касаційною скаргою на рішення апеляційного суду Львівської області від 13 червня 2017 року.

Додані до касаційної скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ О.В. Ступак