Справа № 395/184/17 Провадження № 2/395/279/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 серпня 2017 року м. Новомиргород

Новомиргородський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого - судді Забуранного Р.А.

при секретарі Таран С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Новомиргороді цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроконтракт-Н» до ОСОБА_1, Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агролан» про визнання договору оренди недійсним та визнання договору оренди землі поновленим із попереднім орендарем,-

ВСТАНОВИВ:

До суду із позовом звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «Агроконтракт-Н» до ОСОБА_1, Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агролан» про визнання договору оренди недійсним та визнання договору оренди землі поновленим із попереднім орендарем вказавши, що ОСОБА_1 згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку, належить земельна ділянка № 602 площею 3,19 га, яка розташована на території Дібрівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області.

20 грудня 2008 року між позивачем та ОСОБА_1 було укладено договір оренди земельної ділянки строком на 5 років, дану земельну ділянку позивач орендував згідно зі схемою, разом із земельними ділянками інших власників, без установлення меж для кожної окремої ділянки та закріплення їх межовими знаками.

Вказаним договором передбачено, що дія договору продовжується на наступний термін дії договору, якщо жодна із сторін не пізніше ніж за 6 місяців до його закінчення не отримала письмового повідомлення щодо інших пропозицій та не отримала підтвердження про його отримання іншою стороною. В той же час ОСОБА_1 не повідомив позивача за шість місяців до закінчення дії договору про свій намір не продовжувати його на наступний термін.

11 червня 2013 року та 08 лютого 2014 року позивач направив ОСОБА_1 листи повідомлення про поновлення договору до якого долучено проект додаткової угоди, але позивач так і не був повідомлений про прийняте відповідачем рішення.

Після закінчення строку договору оренди позивач продовжував користуватися земельною ділянкою та сплачував орендну плату за її користування.

В 2015 році позивачу стало відомо, що ОСОБА_1 та СТОВ «Агролан» уклали договір оренди землі щодо земельної ділянки № 602, тобто тієї ділянки, яка перебувала у користування позивача. Крім того, при укладенні даного договору не здійснювалося встановлення меж земельної ділянки. У звязку з тим, що встановлення меж земельної ділянки до підписання договору оренди між відповідачами не здійснювалося, тому на момент укладання та реєстрації даного договору місце розташування земельної ділянки, яке є істотною умовою договору, не було встановлене.

Тому просить суд задовольнити позов, та визнати недійсним договір оренди землі № 16 від 05 серпня 2014 року, укладений між ОСОБА_1 та СТОВ «Агролан» щодо оренди земельної ділянки, що розташована на території Дібрівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області, кадастровий номер :02:000:0602 площею 3,19 га та визнати договір оренди земельної ділянки загальною площею 3,19 га, кадастровий номер :02:000:0602 укладений 20 грудня 2008 року між ТОВ «Агроконтракт-Н» та ОСОБА_1 поновленим, та стягнути з відповідачів судові витрати.

У судове засідання представник позивача, відповідач ОСОБА_1, його представник та представник СТОВ «Агролан» не зявилися. До суду направили заяви з проханням про розгляд у справі без їх участі, представник позивача просив суд задовольнити позов, представники відповідачів просили суд відмовити у його задоволенні.

За таких обставин, суд вважає за можливе слухати справу без учасників судового розгляду за наявними письмовими матеріалами справи.

Безпосередньо дослідивши докази в справі, суд не вбачає підстав для задоволення позову за такими обставинами.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, указана норма визначає обєктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права повязане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання субєктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

У відповідності до Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-КР № 022894 ОСОБА_1 являється власником земельної ділянки №602, площею 3,19 гектари, розташованої на території Дібрівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області, кадастровий номер :02:000:0602.

Законом України «Про оренду землі» визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі», під договором оренди землі розуміється договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

В судовому засіданні беззаперечно встановлено, що 20 грудня 2008 р. між Товариством з обмеженою відповідальність «Агроконтракт-Н» та ОСОБА_1 було укладений договір оренди земельної ділянки.

Відповідно до п. 3.1 Договору оренди договір було укладено терміном на 5 років.

Дану земельну ділянку ТОВ «Агроконтракт-Н» орендував згідно зі схемою, разом із земельними ділянками інших власників, без установлення меж для кожної окремої ділянки та закріплення їх межовими знаками.

Відповідно до п. 3.2 Договору оренди сторони погоджуються, що дія договору продовжується на наступний термін дії вказаний в п. 3.1 цього договору, якщо жодна із сторін не пізніше ніж за 6 місяців до його закінчення не отримала письмового повідомлення щодо інших пропозицій та не отримала підтвердження про його отримання іншою стороною.

05.08.2014 р. між відповідачами ОСОБА_1 та СТОВ «Агролан» був укладений договір оренди землі № 16, відповідно до якого ОСОБА_1 надає, а СТОВ «Агролан» приймає в строкове платне володіння і користування земельну ділянку № 602 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Дібрівської сільської ради, площею 3,19 га, кадастровий номер :02:000:0602, строком на 5 років.

Звертаючись до суду з позовом про захист свого порушеного права на укладення договору оренди земельної ділянки на новий строк, ТОВ «Агроконтракт - Н» посилалось на невизнання орендодавцем його переважного права, передбаченого спірним договором та статтею 33 Закону України «Про оренду землі», унаслідок чого останнім було укладено договір оренди цієї самої земельної ділянки з іншим орендарем.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першоютретьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною третьою цієї статті передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Як вбачається зі змісту оспорюваного договору від 05 серпня 2014 року укладеного між ОСОБА_1 та СТОВ «Агролан», ТОВ «Агроконтракт-Н» не є стороною зазначеного договору. Разом з тим позивач, як орендар цієї ж земельної ділянки, має право на оспорювання цього договору, оскільки цей правочин порушує його переважне право на використання спірної земельної ділянки.

Частиною четвертою статті 124 Земельного кодексу України (далі ЗК України) передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обовязків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За частиною другою статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом України «Про оренду землі».

З матеріалів справи, вбачається, що договором оренди землі від 20 грудня 2008 року, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Агроконтракт - Н», встановлено права та обовязки орендодавця та орендаря відповідно до Закону України «Про оренду землі», яким визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі.

Частинами першою пятою статті 33 Закону України Про оренду землі (в редакція яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, а саме на час виникнення переважного права у орендаря) передбачено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обовязки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк. Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобовязаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення. У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Ці положення узгоджуються із загальною нормою частини першої статті 777 ЦК України.

Так, у частині першій статті 777 ЦК України законодавець закріпив переважне право наймача, який належно виконує свої обовязки за договором, на укладення договору на новий строк та передбачив певну процедуру здійснення цього права.

Права наймача, що встановлені статтею 777 ЦК України, є переважними, тобто за своєю правовою природою вони є привілеями носія таких прав, який має перевагу на укладення відповідних договорів перед третіми особами.

У випадку виявлення наміру у наймодавця на укладення нового договору найму, реалізація переважного права попереднього наймача можлива лише в разі, коли йому стане відомо про такий намір.

За відсутності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі з попереднім добросовісним орендарем та за відсутності попереднього повідомлення останнього щодо наміру укладення нового договору оренди з новим орендарем, право особи на реалізацію свого переважного права, що передбачено статтею 777 ЦК України та статтею 33 Закону України «Про оренду землі», буде порушено, а така поведінка орендодавця відносно попереднього орендаря буде недобросовісною.

Судом у ході судового розгляду у справі встановлено, що ТОВ «Агроконтракт - Н», згідно вимогам статті 33 Закону України «Про оренду землі», був орендарем, який: з метою скористатися своїм переважним правом на укладення договору оренди, двічі направляв відповідачу листи - повідомлення з пропозицією поновлення договору оренди, до яких було додано проект додаткової угоди, що підтверджується листом повідомленням за вих.№ ЛП-4 від 11.06.2013 року та за вих.№ 60 від 08.02.2014 року; на період дії строку договору оренди земельної ділянки, належної ОСОБА_1, та після закінчення строку дії такого, тобто після 24 червня 2014 року, належним чином та відповідно до умов укладеного між сторонами договору, виконувало свої обовязки орендаря, використовувало земельну ділянку за призначенням у власних інтересах, за що сплачувало відповідачу орендну плату, що підтверджується відомостями на виплату грошей за період дії договору в тому числі відомістю за № ВпП-000201 за 2014 рік у відповідності до якої ОСОБА_1 отримав орендну плату від позивача за весь 2014 рік 13 березня 2015 року.

Суд не погоджується з доводами представника ОСОБА_1 та представників СТОВ «Агролан» щодо неналежного повідомлення відповідача ОСОБА_1 позивачем про намір продовжити строк дії договору між ними,оскільки від імені позивача письмове повідомлення на імя ОСОБА_1 щодо продовження договору оренди від 11 червня 2013 року підписане ОСОБА_2, який станом на момент направлення вказаного письмового повідомлення, а саме станом на 11.06.2013 року не був директором ТОВ «Агроконтракт Н», тобто не мав права підписувати документи від імені позивача, оскільки як вбачається з довіреності за № 21-02-2013 від 21.02.2013 року ТОВ «Агроконтракт Н» надав право ОСОБА_2 від імені позивача, в тому числі, підписувати дані письмові повідомлення.

Окрім того, судом також встановлено, що ОСОБА_1 двічі звертався до позивача з листами-повідомленнями про заперечення у його поновленні, що підтверджується копіями вказаних листів від 19 грудня 2013 року та від 26 квітня 2014 року з відповідними доказами поштового направлення вказаних листів та журналом реєстрації вхідної кореспонденції ТОВ «Агроконтракт-Н» за 2014 рік за вх.№ 193 від 29.04.2014 року до позивача надходив письмовий лист - повідомлення від ОСОБА_1 щодо відмови у продовжені договору оренди землі з позивачем.

Як вбачається договору оренди земельної ділянки від 20 грудня 2008 року, укладеного між позивачем та ОСОБА_1 останній зареєстрований 24 червня 2009 року у Новомиргородському районному відділенні КРФ ДП «ЦДЗК» про що у книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис № 04.09.377.00037.

Водночас,за вимогами ст. 18 Закону України "Про оренду землі" (в редакції, яка діяла на час виникнення правовідносин) договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Державна реєстрація договорів оренди землі проводиться у порядку, встановленому законом (стаття 20 Закону України "Про оренду землі").

Статтею 124 Земельного кодексу України (в редакції станом на момент виникнення правовідносин) визначено, що право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації; приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється.

На час оформлення між ТОВ «Агроконтракт Н» та ОСОБА_1 договору оренди землі від 20 грудня 2008 року був чинним Порядок державної реєстрації договорів оренди землі, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.1998 №2073, який передбачав державну реєстрацію договору оренди землі виконавчим комітетом органу місцевого самоврядування чи Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями.

Разом з тим, підпункт 2 пункту б) статті 33 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" відносив до делегованих повноважень виконавчих комітетів органів сільських, селищних, міських рад реєстрацію права користування землею і договорів на оренду землі, а отже на час укладення позивачем договору оренди землі від 20 грудня 2008 року реєстрація таких договорів виконавчими комітетами органів сільських, селищних, міських рад була встановлена Законом, що, в свою чергу, свідчить про необхідність реєстрації договору від 20.12.2008, саме згідно Порядку №2073 від 25.12.1998.

Відповідно до пунктів 12, 13, 14 Порядку №2073 від 25.12.1998 факт державної реєстрації засвідчується у 10-денний термін гербовою печаткою та підписом голови відповідної ради, Київської, Севастопольської міської державної адміністрації або уповноваженої ними посадової особи; печатка та підпис ставляться на всіх примірниках договору оренди (суборенди). Після засвідчення факту державної реєстрації договір оренди реєструється у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі, яка ведеться державним органом земельних ресурсів за формою згідно з додатком; книга записів державної реєстрації договорів оренди землі ведеться окремо в розрізі кожної сільської, селищної, міської ради, а також у розрізі Київської, Севастопольської міської державної адміністрації. Книга прошнуровується, засвідчується підписами сільського, селищного, міського голови та начальника районного відділу, міського управління (відділу) земельних ресурсів і скріплюється печатками. Датою реєстрації договору оренди у Книзі записів є дата засвідчення факту державної реєстрації.

Втім, як встановлено в судовому засіданні договір оренди землі від 20.12.2008 не пройшов державної реєстрації в порядку, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.1998 №2073.

Згідно положень частин 1 та 2 статті 210 Цивільного кодексу України правочин підлягає державній реєстрації у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Перелік органів, які здійснюють державну реєстрацію, порядок реєстрації, а також порядок ведення відповідних реєстрів встановлюються законом.

Частиною 3 статті 640 Цивільного кодексу України (в редакції, яка діяла на час укладання договору оренди землі від 20 грудня 2008 року) встановлено, що договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Отже, незалежно від обставин фактичного виконання договору від 20 грудня 2008 року сторонами, вказаний правочин не набув чинності у визначеному Законом порядку, а відтак не може вважатись належним правовстановлюючим документом, який би закріплював за позивачем законний титул щодо спірної земельної ділянки.

Вказані висновки повністю узгоджується з правовою позицією Верховного суду України, висловленою у постанові від 31 жовтня 2012 року у справі № 6-55 цс 12.

Разом з тим у ході судового розгляду у справі було встановлено, що 04 липня 2017 року між ОСОБА_1 та СТОВ «Агролан» було укладено угоду про дострокове розірвання договору оренди земельної ділянки № 16 від 05 серпня 2014 року, державна реєстрація, якого здійснена 07.07.2017 року, що підтверджується інформаційною довідкою Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна за № 95789881 від 30.08.2017 року, тобто на даний час договір оренди земельної ділянки № 16 від 05 серпня 2014 року, укладений між ОСОБА_1 та СТОВ «Агролан» - визнати який недійсним просить позивач у відповідності до своїх позовних вимог не діє.

За таких обставин, суд прийшов до безсумнівного висновку про відмову у задоволенні позову в частині визнання недійсним вищевказаного договору оренди земельної ділянки за № 16 від 05 серпня 2014 року.

Крім того, в судовому засіданні встановлено, що 05 липня 2017 року між ОСОБА_1 та СТОВ «Агролан» було укладено договір про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису), державна реєстрація якого здійснена 07.07.2017 року, що підтверджується копією вказаного договору та інформаційною довідкою Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна за № 95789881 від 30.08.2017 року.

Аналіз вищевикладених, безсумнівно встановлених у ході судового розгляду обставин беззаперечно переконує суд у тому, що при наявності договору про встановлення права користування земельною ділянкою, кадастровий № :02:000:0602 для сільськогосподарських потреб (емфітевзису), державна реєстрація якого здійснена 07.07.2017 року, укладеного між її власником ОСОБА_1 та СТОВ «Агролан» - 05.07.2017 року та відсутності державної реєстрації договору між позивачем та ОСОБА_1 у встановленому законом порядку відсутні підстави для задоволення позову в частині поновлення дії договору оренди земельної ділянки, кадастровий номер :02:000:0602, укладеного між позивачем та ОСОБА_1 20 грудня 2008 року.

З урахуванням вищевикладеного, керуючись ст. ст. 209, 213, 215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроконтракт-Н» до ОСОБА_1, Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агролан» про визнання договору оренди недійсним та визнання договору оренди землі поновленим із попереднім орендарем відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Р. А. Забуранний

копія

Справа № 395/184/17 Провадження № 2/395/279/2017

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 серпня 2017 року м. Новомиргород

Новомиргородський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого - судді Забуранного Р.А.

при секретарі Таран С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Новомиргороді цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроконтракт-Н» до ОСОБА_1, Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агролан» про визнання договору оренди недійсним та визнання договору оренди землі поновленим із попереднім орендарем,-

ВСТАНОВИВ:

До суду із позовом звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «Агроконтракт-Н» до ОСОБА_1, Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агролан» про визнання договору оренди недійсним та визнання договору оренди землі поновленим із попереднім орендарем вказавши, що ОСОБА_1 згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку, належить земельна ділянка № 602 площею 3,19 га, яка розташована на території Дібрівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області.

20 грудня 2008 року між позивачем та ОСОБА_1 було укладено договір оренди земельної ділянки строком на 5 років, дану земельну ділянку позивач орендував згідно зі схемою, разом із земельними ділянками інших власників, без установлення меж для кожної окремої ділянки та закріплення їх межовими знаками.

Вказаним договором передбачено, що дія договору продовжується на наступний термін дії договору, якщо жодна із сторін не пізніше ніж за 6 місяців до його закінчення не отримала письмового повідомлення щодо інших пропозицій та не отримала підтвердження про його отримання іншою стороною. В той же час ОСОБА_1 не повідомив позивача за шість місяців до закінчення дії договору про свій намір не продовжувати його на наступний термін.

11 червня 2013 року та 08 лютого 2014 року позивач направив ОСОБА_1 листи повідомлення про поновлення договору до якого долучено проект додаткової угоди, але позивач так і не був повідомлений про прийняте відповідачем рішення.

Після закінчення строку договору оренди позивач продовжував користуватися земельною ділянкою та сплачував орендну плату за її користування.

В 2015 році позивачу стало відомо, що ОСОБА_1 та СТОВ «Агролан» уклали договір оренди землі щодо земельної ділянки № 602, тобто тієї ділянки, яка перебувала у користування позивача. Крім того, при укладенні даного договору не здійснювалося встановлення меж земельної ділянки. У звязку з тим, що встановлення меж земельної ділянки до підписання договору оренди між відповідачами не здійснювалося, тому на момент укладання та реєстрації даного договору місце розташування земельної ділянки, яке є істотною умовою договору, не було встановлене.

Тому просить суд задовольнити позов, та визнати недійсним договір оренди землі № 16 від 05 серпня 2014 року, укладений між ОСОБА_1 та СТОВ «Агролан» щодо оренди земельної ділянки, що розташована на території Дібрівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області, кадастровий номер :02:000:0602 площею 3,19 га та визнати договір оренди земельної ділянки загальною площею 3,19 га, кадастровий номер :02:000:0602 укладений 20 грудня 2008 року між ТОВ «Агроконтракт-Н» та ОСОБА_1 поновленим, та стягнути з відповідачів судові витрати.

У судове засідання представник позивача, відповідач ОСОБА_1, його представник та представник СТОВ «Агролан» не зявилися. До суду направили заяви з проханням про розгляд у справі без їх участі, представник позивача просив суд задовольнити позов, представники відповідачів просили суд відмовити у його задоволенні.

За таких обставин, суд вважає за можливе слухати справу без учасників судового розгляду за наявними письмовими матеріалами справи.

Безпосередньо дослідивши докази в справі, суд не вбачає підстав для задоволення позову за такими обставинами.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, указана норма визначає обєктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права повязане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання субєктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

У відповідності до Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-КР № 022894 ОСОБА_1 являється власником земельної ділянки №602, площею 3,19 гектари, розташованої на території Дібрівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області, кадастровий номер :02:000:0602.

Законом України «Про оренду землі» визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі», під договором оренди землі розуміється договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

В судовому засіданні беззаперечно встановлено, що 20 грудня 2008 р. між Товариством з обмеженою відповідальність «Агроконтракт-Н» та ОСОБА_1 було укладений договір оренди земельної ділянки.

Відповідно до п. 3.1 Договору оренди договір було укладено терміном на 5 років.

Дану земельну ділянку ТОВ «Агроконтракт-Н» орендував згідно зі схемою, разом із земельними ділянками інших власників, без установлення меж для кожної окремої ділянки та закріплення їх межовими знаками.

Відповідно до п. 3.2 Договору оренди сторони погоджуються, що дія договору продовжується на наступний термін дії вказаний в п. 3.1 цього договору, якщо жодна із сторін не пізніше ніж за 6 місяців до його закінчення не отримала письмового повідомлення щодо інших пропозицій та не отримала підтвердження про його отримання іншою стороною.

05.08.2014 р. між відповідачами ОСОБА_1 та СТОВ «Агролан» був укладений договір оренди землі № 16, відповідно до якого ОСОБА_1 надає, а СТОВ «Агролан» приймає в строкове платне володіння і користування земельну ділянку № 602 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Дібрівської сільської ради, площею 3,19 га, кадастровий номер :02:000:0602, строком на 5 років.

Звертаючись до суду з позовом про захист свого порушеного права на укладення договору оренди земельної ділянки на новий строк, ТОВ «Агроконтракт - Н» посилалось на невизнання орендодавцем його переважного права, передбаченого спірним договором та статтею 33 Закону України «Про оренду землі», унаслідок чого останнім було укладено договір оренди цієї самої земельної ділянки з іншим орендарем.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першоютретьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною третьою цієї статті передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Як вбачається зі змісту оспорюваного договору від 05 серпня 2014 року укладеного між ОСОБА_1 та СТОВ «Агролан», ТОВ «Агроконтракт-Н» не є стороною зазначеного договору. Разом з тим позивач, як орендар цієї ж земельної ділянки, має право на оспорювання цього договору, оскільки цей правочин порушує його переважне право на використання спірної земельної ділянки.

Частиною четвертою статті 124 Земельного кодексу України (далі ЗК України) передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обовязків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За частиною другою статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом України «Про оренду землі».

З матеріалів справи, вбачається, що договором оренди землі від 20 грудня 2008 року, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Агроконтракт - Н», встановлено права та обовязки орендодавця та орендаря відповідно до Закону України «Про оренду землі», яким визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі.

Частинами першою пятою статті 33 Закону України Про оренду землі (в редакція яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, а саме на час виникнення переважного права у орендаря) передбачено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обовязки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк. Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобовязаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення. У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Ці положення узгоджуються із загальною нормою частини першої статті 777 ЦК України.

Так, у частині першій статті 777 ЦК України законодавець закріпив переважне право наймача, який належно виконує свої обовязки за договором, на укладення договору на новий строк та передбачив певну процедуру здійснення цього права.

Права наймача, що встановлені статтею 777 ЦК України, є переважними, тобто за своєю правовою природою вони є привілеями носія таких прав, який має перевагу на укладення відповідних договорів перед третіми особами.

У випадку виявлення наміру у наймодавця на укладення нового договору найму, реалізація переважного права попереднього наймача можлива лише в разі, коли йому стане відомо про такий намір.

За відсутності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі з попереднім добросовісним орендарем та за відсутності попереднього повідомлення останнього щодо наміру укладення нового договору оренди з новим орендарем, право особи на реалізацію свого переважного права, що передбачено статтею 777 ЦК України та статтею 33 Закону України «Про оренду землі», буде порушено, а така поведінка орендодавця відносно попереднього орендаря буде недобросовісною.

Судом у ході судового розгляду у справі встановлено, що ТОВ «Агроконтракт - Н», згідно вимогам статті 33 Закону України «Про оренду землі», був орендарем, який: з метою скористатися своїм переважним правом на укладення договору оренди, двічі направляв відповідачу листи - повідомлення з пропозицією поновлення договору оренди, до яких було додано проект додаткової угоди, що підтверджується листом повідомленням за вих.№ ЛП-4 від 11.06.2013 року та за вих.№ 60 від 08.02.2014 року; на період дії строку договору оренди земельної ділянки, належної ОСОБА_1, та після закінчення строку дії такого, тобто після 24 червня 2014 року, належним чином та відповідно до умов укладеного між сторонами договору, виконувало свої обовязки орендаря, використовувало земельну ділянку за призначенням у власних інтересах, за що сплачувало відповідачу орендну плату, що підтверджується відомостями на виплату грошей за період дії договору в тому числі відомістю за № ВпП-000201 за 2014 рік у відповідності до якої ОСОБА_1 отримав орендну плату від позивача за весь 2014 рік 13 березня 2015 року.

Суд не погоджується з доводами представника ОСОБА_1 та представників СТОВ «Агролан» щодо неналежного повідомлення відповідача ОСОБА_1 позивачем про намір продовжити строк дії договору між ними,оскільки від імені позивача письмове повідомлення на імя ОСОБА_1 щодо продовження договору оренди від 11 червня 2013 року підписане ОСОБА_2, який станом на момент направлення вказаного письмового повідомлення, а саме станом на 11.06.2013 року не був директором ТОВ «Агроконтракт Н», тобто не мав права підписувати документи від імені позивача, оскільки як вбачається з довіреності за № 21-02-2013 від 21.02.2013 року ТОВ «Агроконтракт Н» надав право ОСОБА_2 від імені позивача, в тому числі, підписувати дані письмові повідомлення.

Окрім того, судом також встановлено, що ОСОБА_1 двічі звертався до позивача з листами-повідомленнями про заперечення у його поновленні, що підтверджується копіями вказаних листів від 19 грудня 2013 року та від 26 квітня 2014 року з відповідними доказами поштового направлення вказаних листів та журналом реєстрації вхідної кореспонденції ТОВ «Агроконтракт-Н» за 2014 рік за вх.№ 193 від 29.04.2014 року до позивача надходив письмовий лист - повідомлення від ОСОБА_1 щодо відмови у продовжені договору оренди землі з позивачем.

Як вбачається договору оренди земельної ділянки від 20 грудня 2008 року, укладеного між позивачем та ОСОБА_1 останній зареєстрований 24 червня 2009 року у Новомиргородському районному відділенні КРФ ДП «ЦДЗК» про що у книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис № 04.09.377.00037.

Водночас,за вимогами ст. 18 Закону України "Про оренду землі" (в редакції, яка діяла на час виникнення правовідносин) договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Державна реєстрація договорів оренди землі проводиться у порядку, встановленому законом (стаття 20 Закону України "Про оренду землі").

Статтею 124 Земельного кодексу України (в редакції станом на момент виникнення правовідносин) визначено, що право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації; приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється.

На час оформлення між ТОВ «Агроконтракт Н» та ОСОБА_1 договору оренди землі від 20 грудня 2008 року був чинним Порядок державної реєстрації договорів оренди землі, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.1998 №2073, який передбачав державну реєстрацію договору оренди землі виконавчим комітетом органу місцевого самоврядування чи Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями.

Разом з тим, підпункт 2 пункту б) статті 33 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" відносив до делегованих повноважень виконавчих комітетів органів сільських, селищних, міських рад реєстрацію права користування землею і договорів на оренду землі, а отже на час укладення позивачем договору оренди землі від 20 грудня 2008 року реєстрація таких договорів виконавчими комітетами органів сільських, селищних, міських рад була встановлена Законом, що, в свою чергу, свідчить про необхідність реєстрації договору від 20.12.2008, саме згідно Порядку №2073 від 25.12.1998.

Відповідно до пунктів 12, 13, 14 Порядку №2073 від 25.12.1998 факт державної реєстрації засвідчується у 10-денний термін гербовою печаткою та підписом голови відповідної ради, Київської, Севастопольської міської державної адміністрації або уповноваженої ними посадової особи; печатка та підпис ставляться на всіх примірниках договору оренди (суборенди). Після засвідчення факту державної реєстрації договір оренди реєструється у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі, яка ведеться державним органом земельних ресурсів за формою згідно з додатком; книга записів державної реєстрації договорів оренди землі ведеться окремо в розрізі кожної сільської, селищної, міської ради, а також у розрізі Київської, Севастопольської міської державної адміністрації. Книга прошнуровується, засвідчується підписами сільського, селищного, міського голови та начальника районного відділу, міського управління (відділу) земельних ресурсів і скріплюється печатками. Датою реєстрації договору оренди у Книзі записів є дата засвідчення факту державної реєстрації.

Втім, як встановлено в судовому засіданні договір оренди землі від 20.12.2008 не пройшов державної реєстрації в порядку, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.1998 №2073.

Згідно положень частин 1 та 2 статті 210 Цивільного кодексу України правочин підлягає державній реєстрації у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Перелік органів, які здійснюють державну реєстрацію, порядок реєстрації, а також порядок ведення відповідних реєстрів встановлюються законом.

Частиною 3 статті 640 Цивільного кодексу України (в редакції, яка діяла на час укладання договору оренди землі від 20 грудня 2008 року) встановлено, що договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Отже, незалежно від обставин фактичного виконання договору від 20 грудня 2008 року сторонами, вказаний правочин не набув чинності у визначеному Законом порядку, а відтак не може вважатись належним правовстановлюючим документом, який би закріплював за позивачем законний титул щодо спірної земельної ділянки.

Вказані висновки повністю узгоджується з правовою позицією Верховного суду України, висловленою у постанові від 31 жовтня 2012 року у справі № 6-55 цс 12.

Разом з тим у ході судового розгляду у справі було встановлено, що 04 липня 2017 року між ОСОБА_1 та СТОВ «Агролан» було укладено угоду про дострокове розірвання договору оренди земельної ділянки № 16 від 05 серпня 2014 року, державна реєстрація, якого здійснена 07.07.2017 року, що підтверджується інформаційною довідкою Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна за № 95789881 від 30.08.2017 року, тобто на даний час договір оренди земельної ділянки № 16 від 05 серпня 2014 року, укладений між ОСОБА_1 та СТОВ «Агролан» - визнати який недійсним просить позивач у відповідності до своїх позовних вимог не діє.

За таких обставин, суд прийшов до безсумнівного висновку про відмову у задоволенні позову в частині визнання недійсним вищевказаного договору оренди земельної ділянки за № 16 від 05 серпня 2014 року.

Крім того, в судовому засіданні встановлено, що 05 липня 2017 року між ОСОБА_1 та СТОВ «Агролан» було укладено договір про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису), державна реєстрація якого здійснена 07.07.2017 року, що підтверджується копією вказаного договору та інформаційною довідкою Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна за № 95789881 від 30.08.2017 року.

Аналіз вищевикладених, безсумнівно встановлених у ході судового розгляду обставин беззаперечно переконує суд у тому, що при наявності договору про встановлення права користування земельною ділянкою, кадастровий № :02:000:0602 для сільськогосподарських потреб (емфітевзису), державна реєстрація якого здійснена 07.07.2017 року, укладеного між її власником ОСОБА_1 та СТОВ «Агролан» - 05.07.2017 року та відсутності державної реєстрації договору між позивачем та ОСОБА_1 у встановленому законом порядку відсутні підстави для задоволення позову в частині поновлення дії договору оренди земельної ділянки, кадастровий номер :02:000:0602, укладеного між позивачем та ОСОБА_1 20 грудня 2008 року.

З урахуванням вищевикладеного, керуючись ст. ст. 209, 213, 215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроконтракт-Н» до ОСОБА_1, Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агролан» про визнання договору оренди недійсним та визнання договору оренди землі поновленим із попереднім орендарем відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя підпис

з оригіналом згідно

Суддя: Р. А. Забуранний