Справа №461/932/17>
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2017 року м.Львів

Галицький районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Лялюк Є.Д.,

при секретарі Станкевич Р.В.,

представник позивача ОСОБА_1,

відповідач ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про припинення права власності на частку у спільному майні та визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2017 року позивачі звернулися до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просили суд припинити право власності відповідача на 1/9 частку квартири № 3 в буд. 1/3 на проспекті Свободи у м. Львові; виплатити відповідачеві грошову компенсацію вартості частки; визнати за ОСОБА_3 право власності на 11/18 часток квартири; визнати за ОСОБА_4 право власності на 7/18 часток квартири. Свої вимоги обґрунтовують тим, що ОСОБА_3 є власницею 5/9 частин квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, з яких: 1/3 (3/9 частки) належить їй на підставі договору міни, посвідченого першою Львівською нотаріальною конторою 10.07.1995 р. за реєстровим номером 2-2321, зареєстрованого Львівським міжміським БТІ 14.07.1995 року; 2/9 частки - на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 06 липня 2015 року, та було успадковано після смерті чоловіка - ОСОБА_5, який помер 23 грудня 2014 року. ОСОБА_4 є власницею 3/9 частин вищевказаної квартири на підставі договору міни. Відповідач ОСОБА_2 є власником 1/9 частини вищевказаної квартири, що успадкована після смерті батька ОСОБА_5

Як зазначають позивачі, відповідач не проживав і станом на момент звернення до суду в квартирі не проживає. Крім того, проживання у даній квартирі спільно з позивачами є фактично неможливим, оскільки жодних стосунків між собою сторони спору не підтримують. Також відповідач не несе жодних витрат на утримання квартири. Частка відповідача у квартирі за є незначною, оскільки становить 1/9 частки квартири, що дорівнює приблизно 6,68 м. кв. Очевидно, що дана частка зважаючи на її площу не може бути виділена з квартири в натурі, а також не може використовуватися самостійно.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити у повному обсязі. Надав пояснення аналогічні викладеним у позову.

Відповідач проти позову заперечив. Вважав, що позбавлення його права власності на частку квартири істотно порушить його права.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

ОСОБА_3 є власницею 5/9 частин квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, з яких: 1/3 (3/9 частки) належить їй на підставі договору міни, посвідченого першою Львівською нотаріальною конторою 10.07.1995 р. за реєстровим номером 2-2321, зареєстрованого Львівським міжміським БТІ 14.07.1995 року; 2/9 частки - на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 06 липня 2015 року, та було успадковано після смерті чоловіка - ОСОБА_5, який помер 23 грудня 2014 року. ОСОБА_4 є власницею 3/9 частин вищевказаної квартири на підставі договору міни. Відповідач ОСОБА_2 є власником 1/9 частини вищевказаної квартири, що успадкована після смерті батька ОСОБА_5

У розясненнях, які містяться у пункті 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (із подальшими змінами) звернено увагу судів на те, що розглядаючи позови, повязані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є: майно, нажите подружжям за час шлюбу (ст.16 Закону «Про власність», ст. 22 Кодексу про шлюб та сімю України; майно, придбане внаслідок спільної праці членів сімї чи майно, що є у власності осіб, які ведуть селянське (фермерське) господарство, якщо письмовою угодою відповідно між членами сім'ї чи членами селянського (фермерського) господарства не передбачено інше або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що обєдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (п. 1 ст. 17, ст. 18, п. 2 ст. 17 Закону «Про власність»); квартира (будинок), кімнати в квартирах та одноквартирних будинках, передана при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою членів сімї наймача у їх спільну сумісну власність (ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

В інших випадках спільна власність громадян є частковою. Якщо розмір часток у такій власності не було визначено і учасники спільної власності при надбанні майна не виходили з рівності їх часток, розмір частки кожного з них визначається ступенем його участі працею й коштами у створенні спільної власності.

Частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. Оскільки праця є основою створення і примноження власності громадян, розмір частки учасника спільної сумісної власності визначається ступенем його трудової участі, якщо інше не випливає із законодавства України. Розмір часток у спільній сумісній власності подружжя визначається за нормами Кодексу про шлюб та сімю. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними.

Відповідно до звіту про оцінку вартості майна, складеному ОКП Львівської обласної ради «БТІ та експертної оцінки», ринкова вартість квартир № 3 в буд. 1/3 на просп. Свободи у м. Львові складає 1310180,00 грн.

Відповідно до частини першої статті 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї.

За змістом зазначеної норми закону припинення права особи на частку в спільному майні допускається за наявності будь-якого з передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України випадку, але в тому разі, коли таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї.

Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сімї, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей обєкта, який є спільним майном.

Згідно з частиною другою статті 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року у справі № 6-2784цс15.

При розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити таке: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користується спільним майном інші співвласники відповідач у справі; чи сплачується іншим співвласником, який володіє чи користується майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України; чи спроможний інший співвласник виплатити позивачу в рахунок визнання за ним права власності на спільне майно та чи не становитиме це для нього надмірний тягар (правова позиція Верховного Суду України викладена у постанові від 13 січня 2016 року у справі № 6-2925цс15).

Як слідує з технічного паспорта на квартиру № 3 в буд. 1/3 на просп. Свободи у м. Львові вона складається з двох кімнат житловою площею 35,8 м2, одна кімната 23,7 м2, інша 12,1 м2, кухні площею 11,1 м2, ванни площею 3,8 м2, коридору площею 8,4 м, вбудованої шафи 1,0 м2. Загальна площа квартири складає 60,1 м2.

1/9 частина квартири становить 6,68 м2 площі, яка не може бути виділена в натурі.

Позивачі відповідно до вимог ч. 2 ст. 365 ЦК України на депозитний рахунок суду внесли кошти, сума яких дорівнює 1/9 ринкової вартості квартири, а саме 145575,56 грн.

Наявність цієї умови дозволяє створити ефективний механізм охорони прав співвласників, право на частку яких припиняється, щодо гарантованого отримання вартості частки в разі ухвалення судового рішення. Адже, на підставі цього рішення не тільки припиняється право, але й набувається на частку іншим співвласником.

Отже, процедура внесення суми відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у звязку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку, є технічною функцією щодо забезпечення виконання позивачами своїх зобовязань перед ОСОБА_2

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про задоволення позову ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, у звязку із задоволенням позову, з відповідача на користь позивачів необхідно стягнути суму сплаченого судового збору у загальному розмірі 2911,52 грн.

Керуючись ст. 365, 372 ЦК України, ст.ст. 5, 8, 10, 11, 57, 60, 212, 214, 215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - задоволити.

Припинити право власності відповідача ОСОБА_2, який проживає за адресою - АДРЕСА_2, ІПН НОМЕР_1, на 1/9 частку квартири за адресою - АДРЕСА_3.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію у розмірі 145575,56 грн. вартості 1/9 частини квартири АДРЕСА_4 з депозиту Територіального управління Державної судової адміністрації України у Львівській області.

В рахунок належної ОСОБА_2 1/9 частки квартири за адресою - АДРЕСА_3, виплатити йому грошову компенсацію в розмірі 145575 грн. 56 коп. з депозитного рахунку Територіального управління Державної судової адміністрації у Львівській області, яка була внесена ОСОБА_6 згідно з квитанцією № 42663 від 23.08.2017 року, депозитний рахунок 0757, , банк отримувача Державна казначейська служба України, МФО-820172.

Грошові кошти у сумі 145575 грн. 56 коп. з депозитного рахунку Територіального управління Державної судової адміністрації у Львівській області, яка була внесена ОСОБА_6 згідно з квитанцією № 42663 від 23.08.2017 року, депозитний рахунок 0757, , банк отримувача Державна казначейська служба України, МФО-820172, після набрання рішенням законної сили, видати ОСОБА_2 за його зверненням.

Визнати за ОСОБА_3, ІПН НОМЕР_2, право власності на 11/18 часток квартири за адресою - АДРЕСА_4, реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна - 01.

Визнати за ОСОБА_4, право власності на 7/18 часток квартири за адресою - АДРЕСА_3, реєстраційний номер обєкту нерухомого майна - 01.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь позивачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 суму сплаченого судового збору в розмірі 2911,52 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 10-ти днів після його оголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Лялюк Є.Д.