ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 636/1426/15-ц
Провадження № 2/636/410/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2017 року

Чугуївський міський суд Харківської області у складі:

головуючого судді - Оболєнської С.А.,

за участю секретаря судового засідання Гамоліної О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чугуєві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості, та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2, про визнання кредитного договору недійсним,

в с т а н о в и в :

ПАТ «УкрСиббанк» звернулося до суду з позовною заявою до відповідачів про стягнення кредитної заборгованості. В обґрунтування заявлених вимог зазначило, що 02 жовтня 2007 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» (далі - Банк) та ОСОБА_1 (далі - позичальник) укладено договір про надання споживчого кредиту № 0 (далі - кредитний договір). Відповідно до умов кредитного договору Банк надав позичальнику кредит в іноземній валюті в сумі 45000,00 доларів США, що дорівнює еквіваленту 227 250,00 грн. за курсом НБУ на день укладення договору, а позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використовувати і повернути наданий кредит у повному обсязі та сплатити плату за кредит в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно Додатку № 1 до кредитного договору, але в будь-якому випадку не пізніше 02.10.2032 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов договору. За умовами кредитного договору за користування кредитними коштами за цим договором протягом перших 30 (тридцяти) днів, рахуючи з дати видачі кредиту, встановлюється процентна ставка в розмірі 11,9 % річних. Після закінчення цього строку кожного наступного місяця кредитування розмір процентної ставки підлягає перегляду відповідно до умов договору. Сторони домовились, що за умовами кредитного договору може бути встановлений новий розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання будь-якої з обставин, передбачених договором. Для забезпечення зобов'язань за кредитним договором між позивачем та ОСОБА_2 (далі - поручитель) та банком було укладено договір поруки № П/0 від 02.10.2007 року (надалі - договір поруки). За п.п. 1.1., 1.3., 1.4. зазначеного договору поруки поручитель зобов'язався нести солідарну майнову відповідальність перед кредитором за виконання в повному обсязі зобов'язань позичальника за кредитним договором № П/0 від 02.10.2007 року та можливих змін та доповнень до нього щодо сплати відсотків, неустойки (штрафу, пені), вчасного та у повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитом у строк до 02 жовтня 2032 року у розмірі 45000,00 доларів США та будь- якого збільшення цієї суми, яке прямо передбачено умовами кредитного договору, відшкодування збитків та іншої заборгованості. За умовами договору поруки поручитель зобов'язався у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, виконати за нього зобов'язання перед банком на умовах, у порядку і у строки, встановлені кредитним договором зі змінами і доповненнями до нього. Позивач виконав взяті на себе зобов'язання в повному обсязі. Всупереч умов кредитного договору, ОСОБА_1 своєчасно не здійснює платежі для погашення суми заборгованості по кредиту та має значну заборгованість по нарахованим процентам, чим порушує взяті на себе договірні зобов'язання, у зв'язку з чим просить позов задовольнити та стягнути солідарно з відповідачів 60 275, 60 доларів США та 138 145, 97 грн., а також судовий збір.

Відповідач ОСОБА_1 звернувся із зустрічним позовом, яким просить визнати недійсним договір про надання споживчого кредиту №0 від 02 жовтня 2007 року, у зв'язку з тим, що договір про надання споживчого кредиту від 02 жовтня 2007 року не містить відомостей щодо детального розпису загальної вартості кредиту, а також не містить умов, які п.п.3.2, 3.4 розділу 3 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту (далі - Правила), затверджених постановою Правління НБУ №168 від 10.05.2007 року, визнані обов'язковими. Також банком не надавався окремий письмовий документ з детальним розписом загальної вартості кредиту для споживача. З наданого розрахунку на час розгляду справи (за первісним позовом) не вказано повної орієнтовної вартості кредиту, розрахунок проведений поверхово та не зрозуміло для споживача. Отже, в порушення п.2 ч.1 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідач не надав позивачу, як споживачу фінансових послуг в галузі споживчого кредитування, в письмовій формі повної інформації про умови кредитування, а також орієнтовану сукупну вартість кредиту, яка надається перед укладенням кредитного договору, чим було порушено вимоги чинного закону. Також ОСОБА_1 вважає, що умови кредитного договору є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов'язків для погіршення становища споживача. Крім того, позивач за зустрічним позовом вважає, що сплинув строк позовної давності за первісним позовом, оскільки останній платіж за договором про надання споживчого кредиту позивач вніс 16 січня 2009 року.

У судовому засіданні представник позивача підтримав свої позовні вимоги, надав суду пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просив первісний позов задовольнити, а у задоволенні зустрічного - відмовити, оскільки вважав його необґрунтованим.

Представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 у судовому засіданні позов не визнав повністю, проти його задоволення заперечував, просив зустрічний позов задовольнити, надав суду пояснення, аналогічні викладеним в зустрічній позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 до суду не з'явися, будучи своєчасно та належним чином повідомленим про день та час судового засідання, причини не явки суду не повідомив.

Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, як такий, що знайшов своє підтвердження в ході судового засідання, а зустрічний позов суд вважає необґрунтованим, тому не знаходить підстав для його задоволення.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 02 жовтня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - банк) (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк») та ОСОБА_1 (далі - позичальник) укладено договір про надання споживчого кредиту № 0 (далі - кредитний договір).

Відповідно до умов кредитного договору Банк надав позичальнику кредит в іноземній валюті в сумі 45000,00 доларів США, що дорівнює еквіваленту 227 250,00 грн. за курсом НБУ на день укладення договору, а позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використовувати і повернути наданий кредит у повному обсязі та сплатити плату за кредит в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно Додатку № 1 до кредитного договору, але в будь-якому випадку не пізніше 02.10.2032 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов договору.

За умовами кредитного договору за користування кредитними коштами за цим договором протягом перших 30 (тридцяти) днів, рахуючи з дати видачі кредиту, встановлюється процентна ставка в розмірі 11,9 % річних. Після закінчення цього строку кожного наступного місяця кредитування розмір процентної ставки підлягає перегляду відповідно до умов договору. Сторони домовились, що за умовами кредитного договору може бути встановлений новий розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання будь-якої з обставин, передбачених договором.

Свої зобов'язання за Договором банк виконав у повному обсязі, надавши відповідачу за первісним позовом ОСОБА_1 кредит в іноземній валюті в сумі 45000,00 доларів США, шляхом зарахування банком на рахунок позичальника зазначених коштів.

В свою чергу, відповідач за первісним позовом ОСОБА_1 свої зобов'язання за договором не виконав, своєчасно не здійснює платежі для погашення суми заборгованості по кредиту та має значну заборгованість по нарахованим процентам, чим порушує взяті на себе договірні зобов'язання.

Крім того, пунктом 7.12 договору встановлено, що сторони домовилися вважати, що уклавши цей договір, позичальник своїм підписом засвідчує факт та згоду з умовами цього Договору, підтверджує свої прав та обов'язки за цим договором і погоджується з ними, підтверджує свою здатність виконувати умови цього Договору, та, що всі умови даного Договору йому цілком зрозумілі і позичальник вважає справедливими по відношенню до нього, а також, що перед укладанням цього Договору отримав від банку інформаційний лист згідно з вимогами законодавства України, зокрема Закону України «Про захист прав споживачів».

Так, 29 липня 2013 року відповідачам у справі були направлені вимоги про дострокове погашення заборгованості за Кредитним договором, однак вказана вимога залишена без задоволення, у зв'язку з чим було подано позов до суду.

ОСОБА_1 порушено зобов'язання за кредитним договором щодо своєчасного повернення сум отриманого кредиту та сплати нарахованих за користування кредитними коштами відсотків, внаслідок чого, станом на 12.02.2015 року відповідач має наступну заборгованість: за кредитом в розмірі 60275,60 доларів США, з яких: 42646,87 доларів США - кредитна заборгованість, 17628, 73 доларів США - заборгованість по процентам; суму заборгованості по сплаті пені за порушення термінів повернення кредиту та процентів за кредит станом на 12.02.2015 року в розмірі 138145, 97 грн., з яких: 57592,04 грн. - пеня за прострочення сплати кредиту, 80553,93 грн. - пеня за прострочення сплати процентів.

В забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк») та ОСОБА_2 було укладено Договір поруки №П/НОМЕР_1 від 02.10.2007 року.

Згідно п. 1.1., 1.3, 1.4 договору поруки поручительь, зобов'язався нести солідарну майнову відповідальність перед кредитором за невиконання в повному обсязі зобов'язань ОСОБА_1 за кредитним договором та можливих змін та доповнень до нього щодо сплати відсотків, неустойки (штрафу, пені), вчасно та у повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитом у строк до 02 жовтня 2032 року у розмірі 45000,00 доларів США та будь-якого збільшення цієї суми, яке прямо передбачено умовами кредитного договору, відшкодування збитків та іншої заборгованості. За умовами договору поруки ОСОБА_2 зобов'язався у випадку невиконання або неналежного виконання ОСОБА_1 зобов'язань за кредитним договором, виконати за нього зобов'язання перед банком на умовах, у порядку і у строки, встановлені кредитним договором зі змінами і доповненнями до нього.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ч.1 п.1 ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Щодо позовних вимог позивача за зустрічним позовом про визнання спірного договору недійсним, то суд вважає їх не обґрунтованими, оскільки позивачем за зустрічним позовом не наведено жодного доказу порушення відповідачем за зустрічним позовом норм закону.

У відповідності зі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справи.

Так, ст. 6 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Згідно зі ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

У пункті 14 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема статті 215, 1048-1052, 1054-1055 ЦК України, статті 18-19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За змістом ч.1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно з преамбулою Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Частинами 1, 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» ( в редакції, чинній на час укладення кредитного договору) встановлено, що договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати детальнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

У ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» зазначено, що договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: сума кредиту; детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; інші умови, визначені законодавством.

За положеннями ч. 5 ст. 11, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення, і це є підставою для визнання таких положень недійсними (окремих положень, а не договору в цілому).

Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом; споживач зобов'язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача; передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки.

Статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачена можливість визнання недійсними лише окремих умов договору, а не цивільно-правового договору в цілому і лише у разі визнання цих положень договору несправедливими (ч. 5 ст. 18).

Отже, за змістом ст. ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Застосування Закону України «Про захист прав споживачів» до спорів, які виникають з кредитних правовідносин, можливе в тому разі, якщо предметом і підставою позову є питання надання інформації споживачеві про умови отримання кредиту, типи відсоткової ставки, валютні ризики, процедура виконання договору тощо, які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають кредитні правовідносини, тому до спорів щодо виконання цього договору цей Закон не може застосовуватись, а застосуванню підлягає спеціальне законодавство в системі кредитування.

Отже, суд приходить до висновку, що відсутні, передбачені Законом України «Про захист прав споживачів», підстави для визнання недійсним кредитного договору.

Всі істотні умови, передбачені ст. 1054 ЦК України та ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме: сума кредиту, умови його надання, обов'язки сторін, умови повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами - містяться в кредитному договорі і ОСОБА_1 погодився з ними, підписавши договір.

Додаток №5 до Договору про надання споживчого кредиту «Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту» містить детальний графік платежів, із зазначенням реальної процентної ставки.

Так, ознайомлення відповідача з умовами кредитування і згода останнього на такі умови, керуючись принципом свободи договору (ст. 627 ЦК України), підтверджується підписом ОСОБА_1 в договорі про надання споживчого кредиту.

Підписуючи кредитний договір, позичальник погодився з усіма умовами щодо повернення суми кредиту та сплати процентів за користування кредитом в строки, встановлені договором.

Враховуючи вищезазначене, суд відмовляє в задоволенні, тому що перед укладенням сторонами кредитного договору банк надав ОСОБА_1 в повному обсязі всю необхідну інформацію, передбачену ч. ч. 2, 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Договір був укладений за участю і згодою позичальника та відповідно не порушує жодного принципу договірних зобов'язань. Підстав для визнання кредитного договору №0 від 02.10.2007 року недійсним в межах заявлених позовних вимог не встановлено.

Таким чином, підстави, передбачені ст. 215 ЦК України для визнання правочину недійсним, відсутні, а тому суд визнає позовні вимоги позивача за зустрічним позовом необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Щодо посилання позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 на сплив позовної давності за первісним позовом, то суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кошти та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Згідно ст.ст. 526, 530, 610, ч.1 ст. 612 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (статті 530, 631 ЦК України).

Одним з видів порушення зобов'язання є прострочення невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

Відповідно до частини п'ятої цієї статті за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Зазначене відповідає правовим позиціям, які висловлені Верховним Судом України в постанові від 29.06.2016 року у справі №6-1188цс16 та у постанові від 02.11.2016 року у справі №6-1174цс16.

Згідно ст.264 ЦК України перебіг строку позовної давності переривається: 1) вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку (наприклад, часткове повернення боргу, лист з проханням про відстрочку повернення боргу тощо); 2) у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників; 3) у разі пред'явлення особою позову, якщо предметом такого позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Правовою позицією, висловленою в постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-900цс16, роз'яснено, оскільки строк виконання основного зобов'язання на підставі частини 2 статті 1050 ЦК України було змінено, то саме з цього моменту в позивача виникло право на звернення до суду щодо захисту своїх порушених прав, однак банк звернувся до суду із зазначеним позовом з пропуском строку позовної давності.

У зв'язку з порушенням боржником виконання зобов'язання за кредитним договором банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України використав право достроково стягнути з позичальника та поручителя заборгованість за кредитним договором, надіславши 29 липня 2013 року вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту і пов'язаних із ним платежів.

Таким чином, пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання й протягом загального строку позовної давності повинен був звернутись до суду з позовом про захист порушеного права.

З моменту пред'явлення вимоги від 29 липня 2013 року про дострокове виконання основного зобов'язання до дати звернення з позовною заявою, а саме 01.04.2015 року, три роки не минуло, а відтак позов пред'явлений в межах загального строку позовної давності.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в рівних частинах з кожного.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 169, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позовну заяву Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості - задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, та ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_3, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2, на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (код банку 09807750, рахунок № 0113 в АТ «УкрСиббанк», м. Харків, МФО 351005) заборгованість за кредитним договором № 0 від 02.10.2007 року в розмірі 60275 (шістдесят тисяч двісті сімдесят п'ять) доларів США 60 центів, з яких: 42646,87 доларів США - кредитна заборгованість, 17628, 73 доларів США - заборгованість по процентам; суму заборгованості по сплаті пені за порушення термінів повернення кредиту та процентів за кредит станом на 12.02.2015 року в розмірі 138145 (сто тридцять вісім тисяч сто сорок п'ять) грн.. 97 коп., з яких: 57592,04 грн. - пеня за прострочення сплати кредиту, 80553,93 грн. - пеня за прострочення сплати процентів.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, та ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_3, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2, на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (код банку 09807750, рахунок № 0113 в АТ «УкрСиббанк», м. Харків, МФО 351005) судовий збір в розмірі 3654 (три тисячі шістсот п'ятдесят чотири) грн. 00 коп.: по 1827 (одній тисячі вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. з кожного.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2, про визнання кредитного договору недійсним - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: С.А. Оболєнська