ухвала

іменем україни

19 липня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів: Демяносова М.В., Іваненко Ю.Г., Ситнік О.М., Леванчука А.О., Ступак О.В.,
розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Царєйкін Михайло Михайлович, про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання права власності на Ѕ частини майна, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 вересня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом, обґрунтовуючи який зазначила, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_9, звернулась з метою прийняття спадщини до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Царєйкіна М.М.

28 листопада 2014 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом.

З таким рішенням нотаріуса ОСОБА_6 не погоджується, оскільки з 1980 року по день смерті ОСОБА_9 проживала з ним однією сім'єю без укладення шлюбу, вели спільний бюджет, опікувались побутом та здоров'ям один одного, спільні знайомі, друзі, родичі ставились до них як до подружжя.

Позивач зазначає, що шлюб між ОСОБА_9 та його першою дружиною, у якому народився син ОСОБА_7, було розірвано 03 березня 1981 року, проте свідоцтво про розірвання шлюбу було видано лише в 2001 році.

Посилаючись на вищевикладене, позивач просила суд встановити факт проживання однією сім'єю з ОСОБА_9 та визнати за нею право власності на Ѕ частини житлового будинку із господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_6; Ѕ частини земельної ділянки за вказаною адресою; Ѕ частини гаража № НОМЕР_2; Ѕ частини депозитного вкладу в ПАТ КБ «ПриватБанк».

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 липня 2016 року, позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено частково.

Встановлено факт проживання однією сім'єю ОСОБА_6 з ОСОБА_9 з 01 січня 2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Визнано за ОСОБА_6 право власності на Ѕ частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_6.

В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 судовий збір у розмірі 1 827 грн.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги в частині встановлення факту проживання однією сім'єю без укладення шлюбу та в частині визнання права власності на Ѕ частини спірного домоволодіння, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що зібрані свідчення та докази у своїй сукупності свідчать про те, що ОСОБА_6 та ОСОБА_9 проживали у фактичних шлюбних відносинах з 1980 року, вели спільне господарство та у 2001 році придбали спірне домоволодіння внаслідок спільної праці та об'єднаних особистих доходів (від продажу власного житла).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання права власності на частину земельної ділянки, депозиту та гаража, суд першої інстанції правильно послався на те, що вони не конкретизовані позивачем у відповідності до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», сума вкладу та номер договору позивачем не визначені.

Проте з таким висновком суду апеляційної інстанції у повній мірі погодитися не можна.

Відповідно до положень ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Зміст ухвали суду апеляційної інстанції передбачено в ст. 315 ЦПК України, в якій, зокрема, зазначаються: узагальнені доводи та заперечення осіб, які беруть участь у справі; встановлені судом першої інстанції обставини; мотиви, з яких апеляційний суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався; у разі відхилення апеляційної скарги зазначаються мотиви її відхилення.

Таким вимогам закону судове рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Як установлено судами попередніх інстанцій, ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_9, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_3.

Рішенням народного суду Бабушкінського району м. Дніпропетровська від 06 квітня 1981 року розірвано шлюб між ОСОБА_9 та ОСОБА_10, під час якого ІНФОРМАЦІЯ_2 року у них народився син ОСОБА_7

20 квітня 2001 року видано свідоцтво про розірвання шлюбу між ОСОБА_9 та ОСОБА_10, актовий запис № 210 від 20 квітня 2001 року.

Згідно з паспортними даними ОСОБА_9 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2.

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу від 22 серпня 1979 року актовий запис № 1087 розірвано шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_11

27 листопада 1996 року ОСОБА_6 продала квартиру АДРЕСА_1 за 1 880 грн.

З 18 квітня 1997 року по 24 грудня 2004 року позивач була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3, а з 24 червня 2005 року - за адресою: АДРЕСА_7.

Відповідно до довідки квартального комітету за підписом голови Пащенко П.І., ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_7, не проживає.

20 травня 2014 року позивач звернулась із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_9 до Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори, яка 15 липня 2014 року була переадресована приватному нотаріусу Дніпропетровського міського нотаріального округу ЦарєйкінуМ.М.

22 травня 2014 року із заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Царєйкіна М.М. звернувся ОСОБА_7

16 травня 2014 року із заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Царєйкіна М.М. звернулась рідна сестра померлого ОСОБА_13, яка до першої черги спадкоємців не відноситься.

11 листопада 2014 року приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Царєйкін М.М. видав ОСОБА_7 свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_9, яка складається з домоволодіння з господарськими будівлями і спорудами № АДРЕСА_6.

28 листопада 2014 року приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Царєйкін М.М. відмовив ОСОБА_13 та ОСОБА_6 у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом.

Відповідно до заяви від 11 липня 2012 року № НОМЕР_6 померлий ОСОБА_9 відкрив у ПАТ КБ «ПриватБанк» на підставі платіжного доручення від 11 липня 2012 року депозитний вклад на суму 13 659 грн 55 коп.

12 квітня 2001 року ОСОБА_9 продав домоволодіння № АДРЕСА_5 за ціною 17 271 грн, договір купівлі-продажу посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Шевченко І.Б.

На підставі договору купівлі-продажу частини домоволодіння від 01 грудня 2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Чернишовим С.О. за реєстровим № 6033, та на підставі договору купівлі-продажу частини домоволодіння від 01 грудня 2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Чернишовим С.О. за реєстровим № 6031, померлий ОСОБА_9 придбав у приватну власність домоволодіння за адресою: АДРЕСА_6, за сукупною ціною 23 597 грн.

Обидва договори зареєстровані Комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради 15 березня 2002 року.

Відповідно до копій домової книги та паспорта померлого ОСОБА_9, останній проживав за адресою: АДРЕСА_4 з 27 березня 1970 року по 11 березня 2002 року, а з 11 березня 2002 року − АДРЕСА_6.

На підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ДП № НОМЕР_4 ОСОБА_9 є власником земельної ділянки площею 0,0815 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_6.

Довідкою від 20 червня 2001 року підтверджується право користування ОСОБА_9 гаражем № НОМЕР_2 в автогаражному кооперативі «Автомобіліст».

22 січня 2015 року головою квартального комітету № 9 видана довідка про те, що ОСОБА_9 до 11 березня 2002 року один проживав за адресою: АДРЕСА_5.

16 травня 2014 року головою квартального комітету № 6 видана довідка про те, що ОСОБА_9 до дня смерті мешкав у будинку № АДРЕСА_6 самостійно, незадовго до його смерті у будинку проживала його сестра ОСОБА_13

Обидві довідки надані ОСОБА_13 приватному нотаріусу Дніпропетровського міського нотаріального округу ЦарєйкінуМ.М. з метою отримання спадщини.

Ритуальною службою м. Дніпропетровська видано ОСОБА_13 свідоцтво про поховання серії ААА № НОМЕР_5, яким підтверджується факт поховання ОСОБА_9

У поховані ОСОБА_9 рівноцінну участь брали ОСОБА_6 та сестра померлого ОСОБА_13, син померлого ОСОБА_7 не був присутній на похованні та іншої участі у відправленні ритуалу поховання не брав.

Згідно з виписками ПАТ КБ «ПриватБанк» за депозитним вкладом № НОМЕР_6 залишок коштів на рахунку дорівнює нулю.

Згідно з довідкою ПАТ КБ «ПриватБанк» від 15 жовтня 2014 року залишок коштів на депозитному рахунку № НОМЕР_6 складає 18 693 грн 49 коп.

11 листопада 2014 року приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Царєйкін М.М. видав ОСОБА_7 свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_9, яка складається з вкладу в ПАТ КБ «ПриватБанк» у сумі 18 693 грн 49 коп.

11 листопада 2014 року приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Царєйкін М.М. видав ОСОБА_7 свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_9, яка складається з автомобіля ВАЗ-2101, державний номерний знак НОМЕР_1.

11 листопада 2014 року приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Царєйкін М.М. видав ОСОБА_7 свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_9, яка складається з вкладів у Дніпропетровському обласному управлінні АТ «Ощадбанк» в сумі 3 691 грн 15 коп., 1 443 грн 10 коп., 3 370 грн 90 коп.

Крім того, судами попередніх інстанцій встановлено, що з 1982 року ОСОБА_6 та ОСОБА_9 проживали однією сім'єю без укладення шлюбу за адресою: вул. Ярославського, 46, м. Дніпропетровськ, до придбання домоволодіння по вул. Володарського, 112 в м. Дніпропетровську, де продовжили проживати разом по день смерті ОСОБА_9 - ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом ст. ст. 10, 11 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Так, відповідно до статей16-18ЗаконуУкраїни «Про власність», статті 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України, якийбувчиннимдо 01 січня2004 року, спільною сумісною власністю визнавалось майно, нажите подружжям за час шлюбу (майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, чи майно, що є у власності осіб, які ведуть селянське (фермерське) господарство, якщо письмовою угодою відповідно між членами сім'ї чи членами селянського (фермерського) господарства не передбачено інше, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю).

В інших випадках спільна власність громадян визнавалася частковою. Якщо розмір часток у такій власності не було визначено й учасники спільної власності в разі придбання майна не виходили з рівності їхніх часток, розмір частки кожного з них визначався ступенем його участі працею й коштами у створенні спільної власності.

Отже, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім'ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

У зв'язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім'єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці.

Сам факт перебування у незареєстрованих шлюбних відносинах без установлення обставин ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною зі сторін.

Тільки в разі встановлення цих обставин положення частини першої

статті 17 Закону України «Про власність» будуть правильно застосовуватися.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1026цс15.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 57-60, 131-132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215 ЦПК України, визначено обов'язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позовів, що стосуються.

Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення в справі неможливо.

Так, апеляційний суд вищевикладеного належним чином не врахував, не перевірив доводів апеляційної скарги про те, що спірне домоволодіння було придбане за кошти від продажу ОСОБА_9 (батьком відповідача) особистого домоволодіння, відсутність будь-якого доказу наявності речей позивача в будинку ОСОБА_9 за час його життя, та дійшов передчасного висновку про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

За таких обставин ухвалене судом апеляційної інстанції судове рішення не можна вважати законним та обґрунтованим й воно підлягає скасуванню з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України, з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 липня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий0Головуючий0 Головуючий М.В. Демяносов
Судді: Ю.Г. Іваненко А.О. Леванчук О.М. Ситнік О.В. Ступак