Справа № 445/843/17 Головуючий у 1 інстанції: Кіпчарський О.М.
Провадження № 22-ц/783/4622/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 А. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Юзефович Ю.І.

з участю позивача ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на ухвалу Золочівського районного суду Львівської області від 06 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення майнової та моральної шкоди,-

встановила:

В червні 2017 року представник позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4 про стягнення майнової та моральної шкоди (а.с. 2-4).

Ухвалою Золочівського районного суду Львівської області від 06 червня 2017 року відкрито провадження у даній справі (а.с. 31).

Крім цього, позивач подав заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на рухоме та нерухоме майно, грошові кошти, що належать відповідачу на праві власності і знаходяться у відповідача або в інших осіб.

Оскаржуваною ухвалою Золочівського районного суду Львівської області від 06 червня 2017 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі за його позовом до ОСОБА_4 про стягнення майнової та моральної шкоди повернуто заявнику.

Ухвалу суду оскаржив представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, вважає оскаржувану ухвалу незаконною та необґрунтованою.

В апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції повернув заяву про забезпечення позову позивачу з мотивів подання такої без додержання вимог ст. 151 ЦПК України, зокрема до заяви не долучено квитанцію про сплату судового збору та не додано копії заяви відповідно до кількості осіб щодо яких просять вжити заходи забезпечення позову.

При цьому покликається на те, що ч. 4 ст. 151 ЦПК України встановлено порядок забезпечення позову у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви і лише з метою запобігання порушенню права інтелектуальної власності.

Вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, оскільки позивач подав заяву про забезпечення позову разом із позовною заявою та квитанцією про сплату судового збору, при цьому ні позов у даній справі, ні заява про забезпечення позову не повязані з порушенням права інтелектуальної власності.

Просить скасувати ухвалу Золочівського районного суду Львівської області від 06 червня 2017 року та постановити нову ухвалу про забезпечення позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та його представника на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, перевіривши межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що скаргу необхідно задовольнити частково враховуючи таке.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, зазначений законами України.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову, яке допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Перелік видів забезпечення позову передбачених ст. 152 ЦПК України не є вичерпний тому за наявності відповідного клопотання можуть бути застосовані й інші його види, але з урахуванням обмежень, установлених ч. 4 зазначеної статті.

По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень субєктивних прав, свобод та інтересів відповідача або повязаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволення претензій позивача (заявника).

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

З виділених матеріалів встановлено, що в провадженні Золочівського районного суду Львівської області знаходиться цивільна справа за позовом представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення майнової та моральної шкоди спричиненої залиттям належного позивачу магазину.

Звертаючись із заявою про забезпечення позову представник позивача ОСОБА_5 зазначав, що не вжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, оскільки відповідач не зможе відчужити нерухоме майно так ошти на користь інших осіб до відшкодування позивачу завданої шкоди.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не долучив до заяви квитанцію про сплату судового збору у розмірі, встановленому ЗУ «Про судовий збір» та не додав копії заяви, відповідно до кількості осіб щодо яких просить вжити заходи забезпечення позову, тому відповідно до ч. 8 ст. 153 ЦПК України, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог ст. 151 цього Кодексу, повернув таку заявнику.

Колегія суддів не може в повній мірі погодитися з висновком суду першої інстанції.

Згідно норм процесуального закону, подання заяви про забезпечення позову має відбуватись з дотриманням певних умов.

Відповідно до ч. 2 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: 1) причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; 2) вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 3) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Згідно із главою 8 розділу I ЦПК судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Спеціальним законом, який визначає правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору є ЗУ «Про судовий збір».

Статтями 3 і 4 Закону № 3674-VI визначено об'єкти справляння судового збору, його розміри та перелік позовних заяв чи інших заяв, передбачених процесуальним законодавством, за подання яких судовий збір не справляється.

Відповідно до п.п. 4 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції чинній на момент подання заяви про забезпечення позову) за подання до суду заяви про забезпечення доказів або позову справляється судовий збір, ставка якого 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Разом з тим, відповідно до роз»яснень, наведених у п. 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 р. № 10, відповідно до абзацу третього частини другої статті 6 Закону України «Про судовий збір» розмір судового збору з позовної заяви, поданої після подання заяви про забезпечення позову, зменшується на розмір судового збору, сплаченого за подання заяви про забезпечення позову (частина четверта статті 151 ЦПК).

Таке зменшення розміру судового збору здійснюється і в разі одночасного (в один і той же день) подання до суду позовної заяви і заяви про забезпечення позову, у тому числі при об'єднанні їх в один процесуальний документ. Якщо заяву про забезпечення позову подано після подання позовної заяви, то відповідне зменшення суми судового збору не здійснюється.

Проте, як вбачається з виділених матеріалів справи, зазначених роз»яснень суд першої інстанції не врахував, а також не перевірив, чи одночасно із позовною заявою позивач подав заяву про забезпечення позову, або після подання позовної заяви, відтак чи є підстави для зменшення розміру судового збору.

Разом з цим, висновок суду про те, що до заяви про забезпечення позову не додано копій відповідно до кількості осіб, щодо яких заявник просить вжити заходи забезпечення позову є помилковим.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України - заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі

Згідно із ч. 4 ст. 151 ЦПК України за заявою заінтересованої особи суд може забезпечити позов до подання позовної заяви з метою запобігання порушенню права інтелектуальної власності. До заяви про забезпечення позову додаються документи та інші докази, які підтверджують, що саме ця особа є суб'єктом відповідного права інтелектуальної власності і що її права можуть бути порушені у разі невжиття заходів забезпечення позову. До заяви додаються також її копії відповідно до кількості осіб, щодо яких просять вжити заходи забезпечення позову та документ, що підтверджує сплату судового збору за подання заяви про забезпечення позову.

Із змісту поданої позовної заяви вбачається, що позивач ОСОБА_2 предявив вимоги до відповідача ОСОБА_4 про стягнення майнової та моральної шкоди, дані вимоги не стосуються захисту права інтелектуальної власності, тому у суду першої інстанції не було підстав для висновку про повернення заяви про забезпечення позову з огляду на те, що заявник не подав копії заяви відповідно до кількості осіб, щодо яких просять вжити заходи забезпечення позову.

Зважаючи на те, що судом першої інстанції порушено порядок вирішення питання про забезпечення позову, фактично суд не вирішував по суті вимоги заяви про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та грошові кошти відповідача, тому ухвала суду першої інстанції відповідно до положень ст. 312 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею питання на новий розгляд.

Під час нового розгляду питання необхідно врахувати розяснення, надані у п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 р. № 10, відповідно до яких підпунктом 13 пункту 1 частини другої статті 4 Закону № 3674-VI передбачено справляння судового збору за подання до суду заяви про забезпечення доказів або позову.

Оскільки статтею 134, частиною другою статті 151 ЦПК не передбачено наслідків неподання доказів сплати зазначеного збору в установленому порядку і розмірі, то застосовуються наслідки, передбачені статтями 119, 121 ЦПК, у випадку відсутності доказів сплати судового збору за подання до суду заяви про забезпечення доказів або позову.

З наведеного слідує, що несплата заявником судового збору при поданні заяви про забезпечення позову не є підставою для застосування судом ч. 8 ст. 153 ЦПК України, оскільки це є підставою для залишення заяви без руху.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Золочівського районного суду Львівської області від 06 червня 2017 рокускасувати, питання забезпечення позову передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення, касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

ОСОБА_6