АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/43/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : Манько М. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоХрапка В. Д.
суддівВініченка Б. Б., Новікова О. М.
при секретаріНаконечній М. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 22 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про витребування майна із чужого незаконного володіння, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2015 року ОСОБА_7 пред'явив позов до ОСОБА_6 про витребування майна із чужого незаконного володіння, посилаючись на те, що в червні 2013 року звернувся до відповідача з проханням відремонтувати автомобіль. Після огляду автомобіля ОСОБА_6 погодився його відремонтувати.

Позивач зазначав, що між сторонами фактично було укладено договір підряду на виконання робіт по ремонту автомобіля та дійшли згоди щодо необхідності видів робіт та вартість виконаних робіт.

Також позивач зазначив, що в той же день передав відповідачу частину коштів за ремонт автомобіля в сумі 5 200 грн., а решту - повинен передати після виконання ремонтних робіт.

Після того як відповідач повідомив позивача про готовність автомобіля, позивач прийшов його забирати, але ОСОБА_6 повідомив, що крім оговореної суми позивач повинен доплатити ще додатково 2 500 грн. за ремонт.

Позивач відмовився здійснювати оплату додаткових витрат, поскільки відповідачем не було повідомлено про додаткові витрати і виконані ремонтні роботи автомобіля були виконані не якісно.

Поскільки позивач відмовився проводити розрахунок в частині сплати додаткових витрат, відповідач відмовився повертати автомобіль.

З таких підстав позивач просив суд визнати недійсним та розірвати договір підряду на виконання робіт по ремонту автомобіля НОМЕР_1 укладений в усній формі між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 та витребувати у ОСОБА_6 належний йому на праві приватної власності вказаний автомобіль.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 22 липня 2016 року позов задоволено.

Розірвано договір підряду, укладений в усні формі між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 на виконання робіт по ремонту автомобіля НОМЕР_2, належного ОСОБА_7

Зобов'язано ОСОБА_6 повернути ОСОБА_7 автомобіль ВАЗ 2102 , д.н.з НОМЕР_3, належний ОСОБА_7 на праві власності на підставі техпаспорту НОМЕР_4.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить рішення суду скасувати, як незаконне, висновки суду не відповідають обставинам справи, постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а по справі ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги по наступних підставах.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засідання.

Але таким вимогам рішення суду не відповідає.

Постановляючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції виходив із того, що усна домовленість між сторонами про ремонт автомобіля являється договором підряду та підлягає до виконання.

Але такі висновки суду не відповідають нормам матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочин фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів неоподаткованого мінімуму доходів громадян.

Відповідно до Указів Президента України від 21.11.1995 року № 100/95 і від 25.08.1996 року № 762/96 розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян складає 17 грн.

Тобто, правочин на суму більше ніж 340 грн. між фізичними особами вчиняється у письмовій формі.

Згідно з ч. 1,2 статті 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідків його недійсності, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однієї із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами.

Рішення суду не може ґрунтуватися на свідчення свідків.

Згідно зі статтею 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних право та обов'язків.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 623 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускаються лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Частиною другою статті 651 ЦК України передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотними є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Тобто йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору.

Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - «Значної міри» позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу огляду суду. Істотність порушення визначається виключно за об'єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина ( як суб'єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України.

Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору.

Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має спільне співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона.

За загальними положеннями ЦПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення - вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинне вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Так, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною яка може бути виражена як у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору; а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-75цс13.

Позивач не надав суду письмових доказів істотного порушення договору та наявності шкоди, завданої цим порушенням.

Тому суд першої інстанції безпідставно прийшов до висновку про розірвання договору.

Згідно ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконного, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.19 постанови від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснив, що застосовуючи положення статті 387 ЦК України, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Позов про витребування майна, пред'явлений до особи, у незаконному володінні якої це майно знаходилось, але на момент розгляду справи в суді у неї відсутнє, не може бути задоволений.

В порушенням вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України , ст. 387 ЦК України позивач не надав належних доказів знаходження спірного автомобіля безпосередньо у відповідача.

Отже, висновок суду про обґрунтованість позову в цій частині ґрунтується на припущеннях, що заборонено ч. 4 ст. 60 ЦПК України.

За таких обставин позовні вимоги в частині витребування автомобіля також не підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 316 ЦПК України, судова колегія, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задоволити частково.

Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 22 липня 2016 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про розірвання договору і витребування майна із чужого незаконного володіння - відмовити.

Рішення набирає законної сили з часу проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів до суду касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді :