АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер справи 654/1528/17 Головуючий в І інстанції Охтень А.А. Номер провадження 22-ц/791/1465/17 Доповідач: Пузанова Л.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючогоПузанової Л.В.,
суддів:Склярської І.В.,
Фурман Т.Г.,
секретар:Чертков Б.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя, за апеляційною скаргою ОСОБА_7, від імені якого діє ОСОБА_8, на рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 16 червня 2017 року,

встановила:

У червні 2017 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя, зазначаючи, що з 23 вересня 1989 року перебуває з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі.

Посилаючись на те, що шлюбні відносини припинені, подальше спільне проживання і збереження сім'ї неможливе, спільне господарство не ведеться, від шлюбу неповнолітніх дітей немає, сторони досягли згоди щодо порядку поділу спільного майна подружжя, позивач просив суд шлюб розірвати, визнати за ОСОБА_6 право власності на майно, набуте у шлюбі, а саме:

3/4 бази відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1», що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (попередньо визначеною вартістю 400 000 грн.);

1/2 частину комплексу будівель і споруд, що складається з таких будівель: літній павільйон, А; блок для приготування їжі, Б; житловий будиночок, М; житловий будиночок, Н; житловий будиночок, О; житловий будиночок, П; житловий будиночок, Р; житловий будиночок, С; житловий будиночок, Т; житловий будиночок, У; житловий будиночок, Ч; житловий будиночок, Ф; житловий будиночок, Ц; житловий будиночок, X; блок для сміття, Д; адмінбудівля, Щ; огорожа, 1,2,3; водопровід, 4, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (попередньо визначеною вартістю 300 000 грн.);

18/50 частин бази відпочинку, що складається з: житловий будиночок, К; житловий будиночок, И; житловий будиночок, 3; житловий будиночок, Ж; складське приміщення, Л-1; складське приміщення, Л-2; складське приміщення, Л; туалет, Е; душові кабінки, В; умивальники 18 шт.; водопровід загального користування, 4; мостіння, 1; цистерни для води, Г; трансформаторна підстанція, Ш, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1(попередньо визначеною вартістю 200 000 грн.);

земельну ділянку, площею 0,1426 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2(попередньо визначеною вартістю 200 000 грн.);

1/2 частину житлового будинку літнього типу, загальною площею 80 кв.м., житлова площа 50 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_2, на території бази відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_2» (попередньо визначеною вартістю 165 000 грн.). та стягнути з ОСОБА_6 на його користь грошову компенсацію в розмірі 632 500 грн.

Рішенням суду від 16 червня 2017 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7, від імені якого діє ОСОБА_8, вказуючи, що судом вирішено питання щодо його прав та обов'язків у спірних правовідносинах, просить рішення суду в частині поділу майна подружжя скасувати і ухвалити нове про відмову у задоволенні наведеної позовної вимоги, зазначаючи, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду щодо наявності підстав для визнання права власності на майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, без застосування положень частин 4,5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, та без врахування боргових зобов'язань позивача, що виникли з рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 04 травня 2017 року, в забезпечення виконання якого накладено арешт на спірне нерухоме майно, не відповідають обставинам справи та суперечать положенням законодавства, що регулює спірні правовідносини. Крім того, зазначив, що у провадженні цього ж суду є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 207 ЦПК України є підставою для залишення позовної заяви без розгляду

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_5 її доводи не визнав, рішення суду просить залишити без змін або закрити апеляційне провадження з тих підстав, що ОСОБА_7 не є особою, яка відповідно до ст. 292 ЦПК України має право на апеляційне оскарження ухваленого в справі рішення суду.

В судовому засіданні представник ОСОБА_6 - ОСОБА_9 доводи апеляційної скарги не визнав і пояснив, що відповідачка погоджується лише з таким порядком і способом поділу спірного нерухомого майна, який заявлений позивачем і застосований судом. Інших варіантів поділу спільно нажитого подружжям майна вона не бажає, письмових доказів про виплату позивачеві присудженої судом грошової компенсації надати не може, однак жодних претензій з цього приводу ОСОБА_5 до ОСОБА_6 не заявляє.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов в частині заявлених ОСОБА_5 вимог про поділ майна подружжя, суд виходив з того, що відповідач визнала позов у повному обсязі, визнання нею позову не суперечить закону та не порушує прав інших осіб.

Проте погодитися з таким висновком не можна, оскільки суд дійшов до нього, допустивши порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору в цій частині.

Так, із матеріалів справи вбачається, що звернення ОСОБА_5 до суду із зазначеним позовом та вирішення його судом відбулося відразу після ухвалення Голопристанським районним судом Херсонської області 04 травня 2017 року рішення у справі за позовом ОСОБА_7 до нього про стягнення грошових коштів, яким постановлено стягнути із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 2 813 932 грн. 43 коп. боргу та 8000 грн. судового збору.

Рішення суду першої інстанції не набрало законної сили (переглядається в апеляційному порядку), однак в забезпечення позову ОСОБА_7 до ОСОБА_5 ухвалою цього ж суду від 12 грудня 2016 року накладено арешт на майно відповідача, яке за наведеним в ухвалі переліком співпадає із майном, що є предметом спору в даній справі.

Наведена ухвала суду внесена до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно як підстава для державної реєстрації обтяжень нерухомого майна належного на праві власності ОСОБА_5 (а.с. 27-32).

Про зазначені обставини сторони у даному спорі суд не повідомили, однак ця інформація вбачається із наданих позивачем у підтвердження права власності на спірне нерухоме майно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта (а.с. 10-15).

Суд на вказані відомості уваги не звернув і дійшов помилкового висновку про те, що визнання відповідачкою позову не порушує прав чи інтересів інших осіб, в той час як позбавлення позивача права власності на майно унеможливлює виконання судового рішення (після набрання ним чинності) про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 суми боргу, унаслідок чого останній має підстави вважати своє право на отримання суми боргу порушеним.

За змістом ч. 1 ст. 292 ЦПК України право на апеляційне оскарження мають особи, які не брали участі у справі, проте ухвалене судове рішення завдає їм шкоди, що виражається в несприятливих для них наслідках.

Такий висновок відповідає правовій позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 17 лютого 2016 року у справі № 6-76 цс 16, яка щодо застосування норм права відповідно до ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

З огляду на наведене колегія суддів не враховує заперечення ОСОБА_5 щодо відсутності у ОСОБА_7 права апеляційного оскарження ухваленого судом рішення в частині задоволення позовних вимог про поділ майна подружжя і не вбачає правових підстав для закриття апеляційного провадження у справі.

Необґрунтованим колегія суддів вважає також висновок суду про те, що визнання відповідачкою позову не суперечить закону, а саме нормам сімейного та цивільного законодавства, які регулюють спірні правовідносини.

Відповідно до статей 69,70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки дружини та чоловіка є рівними.

Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ділиться між ним в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому, суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у справі спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України (частина перша, друга, четверта статті 71 СК України).

Таке присудження судом грошової компенсації одному з подружжя замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема, на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку допускається лише за наявності згоди цієї особи на таке присудження, крім випадків, передбачених статтею 365 ЦК України.

Положеннями цієї статті передбачені підстави, за наявності яких суд може задовольнити позов співвласника про припинення права особи на частку у спільному майні, якщо частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 370 ЦК України виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому ст. 364 цього Кодексу, частиною другою якої передбачено, що якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Згідно із частиною п'ятою статті 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе лише за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Такий висновок щодо застосування ст.ст. 69,70,71 СК України, ст.ст. 364, 365, 370 ЦК України в сімейних правовідносинах, викладений у постанові Верховного Суду України від 30.03.2016 року у справі № 6-2811 цс 15 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Суд всупереч положенням наведених норм матеріального права та висновків Верховного Суду України щодо їх застосування не встановлював обсяг спільно нажитого подружжям ОСОБА_6 майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства; не з'ясував джерело і час його придбання; наявність у подружжя боргів та зобов'язань, що виникли в інтересах сім'ї; не витребував правовстановлюючі документи на майно, заявлене позивачем до поділу, яке є нерухомим майном, а, присуджуючи на користь позивача грошову компенсацію за належну йому частку, не перевірив, чи є це майно неподільним, а звідси - чи може воно виділятися одному з подружжя та чи внесла відповідач попередньо зазначену в позові грошову суму компенсації на депозитний рахунок суду.

Більше того, із матеріалів справи та змісту ухваленого судом рішення вбачається, що його висновки у спірних правовідносинах ґрунтуються не на повно і всебічно з'ясованих обставинах, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, та які б підтверджувалися дослідженими в судовому засіданні доказами, як це передбачено ст. 213 ЦПК України, а рішення про задоволення позову ухвалено лише у зв'язку з визнанням позову відповідачкою згідно із ст. 174 ЦПК України, для застосування якої, з врахуванням зазначеного вище, підстави були відсутні.

При цьому суд не зважив на те, що позивач заявив вимогу про передачу у власність відповідачки всього наведеного ним як придбаного в період зареєстрованого шлюбу нерухомого майна без посилання на будь-які передбачені законом підстави для припинення його прав на це майно, що фактично підтверджує доводи апеляційної скарги про наміри ОСОБА_5 як боржника позбавитися майна, за рахунок якого було б можливо забезпечити виконання його боргових зобов'язань і суперечить положенням цивільного та цивільного процесуального законодавства про те, що цивільне судочинство здійснює захист цивільних прав кожної особи у разі їх порушення, невизнання або оспорювання.

Враховуючи, що позивач не посилається на порушення, невизнання чи оспорювання його прав у спірних правовідносинах, а відповідачка визнала заявлені до неї вимоги і сторони не бажають доводити обставини, які необхідно встановити при вирішенні спору про поділ майна подружжя, колегія суддів дійшла висновку, що суд вирішив питання про спосіб та порядок поділу майна подружжя при відсутності між подружжям спору з цього приводу, а тому ухвалене ним рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову як передчасно заявленого.

При цьому доводи апеляційної скарги щодо застосування до спірних правовідносин положень п. 4 ч. 1 ст. 207 ЦПК України колегія суддів до уваги не приймає з тих підстав, що хоч провадження у даній справі за заявою ОСОБА_5 було відкрито судом у той період, коли спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав розглядався в тому ж суді іншим суддею, однак ухвалою Голопристанського районного суду Херсонської області від 17 липня 2017 року провадження у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про поділ аналогічного нерухомого майна подружжя закрито з підстав набрання законної сили рішенням цього ж суду, ухваленим 16.06.2017 року, що є предметом апеляційного перегляду в даній справі.

На підставі викладеного, ст.ст. 69,70,71 СК України, ст.ст. 364,365, 370 ЦК України, керуючись ст.ст. 15,16,303,307,309 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7, від імені якого діє ОСОБА_8, задовольнити.

Рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 16 червня 2017 року в частині позовних вимог про поділ майна подружжя скасувати і ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про поділ майна подружжя відмовити.

Рішення набирає законної сили з дня його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Л.В. Пузанова

Судді: І.В. Склярська

Т.Г. Фурман