Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1
Доповідач - Луганська В.М.
Справа № 409/2859/16-ц
Провадження № 22ц/782/481/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2017 року м. Сєвєродонецьк

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області в складі:

головуючого судді Луганської В.М.,

суддів - Коновалової В.А., Карташова О.Ю.

за участю секретаря: Козубської А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сєвєродонецьку Луганської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 31 травня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Дочірнього підприємства "Агропромислова компанія "УкрАгроСтар" про поновлення на посаді та виплаті заробітної плати,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Дочірнього підприємства "Агропромислова компанія "УкрАгроСтар" про поновлення на посаді та виплаті заробітної плати. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що згідно наказу №50-к від 23 серпня 2016 року його було прийнято на роботу в дочірнє підприємство "Агропромислова компанія "УкрАгроСтар" згідно штатного розпису на посаду заступника директора з загальних питань, безстроково без випробувального терміну. Позивач особисто ознайомився з даним наказом 23 серпня 2016 року та пройшов інструктаж з техніки безпеки. Під час виконання своїх обовязків за посадою жодних дорікань з боку керівництва підприємства на якість роботи, яка виконувалася ним не надходило. Позивач посилається на те, що заробітну плату за серпень 2016 року він отримав у бухгалтерії підприємства, при цьому звернув увагу на той факт, що заробітну плату йому виплатили тільки після того, як він підписав акт виконаних робіт згідно цивільно-правових угод. Позивач зазначає, що цивільно- правових угод чи контрактів він з підприємством не укладав. В кінці вересня 2016 року в усному порядку ОСОБА_3 повідомив його, що звільнив з займаної посади і про те, щоб він передав матеріальні ціності (службову машину), які були у нього у користуванні.

Звернувшись до працівника кадрової служби в жовтні 2016 року позивача було ознайомлено з наказом № 59-к від 26 вересня 2016 року. ОСОБА_2 вважає, що дії відповідача щодо його звільнення є неправомірними, а сам наказ про його звільнення суперечить нормам діючого законодавства України. Позивач просив суд визнати незаконним та скасувати наказ ДП АПК "УкрАгроСтар" № 59-к від 26 вересня 2016 року про його звільнення з займаної посади заступника директора з загальних питань ДП "Агропромислова компанія "УкрАгроСтар", поновити позивача на посаді заступника директора з загальних питань ДП "Агропромислова компанія "УкрАгроСтар", стягнути з відповідача заробітну плату за період вимушеного прогулу з 23 вересня 2016 року у розмірі 22 500 грн. та судові витрати.

Під час розгляду справи, 22 травня 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою, в якій просив суд його позовні вимоги до ДП " "Агропромислова компанія "УкрАгроСтар" в частині стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу у сумі 22 500 грн. залишити без розгляду.

Рішенням Білокуракинського районного суду Луганської області від 31 травня 2017 року в задоволенні змінених позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Не погодившись з даним рішенням ОСОБА_2подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить суд рішення суду першої інстанції скасувати та постановити у справі нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги та поновити на посаді. Вважає, що вказане рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 31 травня 2017 року постановлено з порушенням норм матеріального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи. ОСОБА_2 в апеляційній скарзі посилається на те, що суд першої інстанції не дав правової оцінки наказу про прийняття позивача на роботу та наказу про його звільнення. Суд прийняв до уваги покази свідків, акти здавання приймання робіт та виписки з податкового органу. Згідно ч.3 ст.24 КЗпП України доказом укладання трудового договору та початку трудових відносин є наказ власника про прийняття на роботу, такий наказ ним надано до суду. Сплата чи не сплата податків та страхових внесків не може доводити наявність чи відсутність трудових відносин. Доводи відповідача, що між ним та відповідачем було укладено у 2016 році цивільно-правовий договір нічим не підтверджено.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та його представник апеляційну скаргу підтримали, посилаючись на доводи викладені в апеляційній скарзі.

Представники ДП "Агропромислова компанія "УкрАгроСтар" у судовому засіданні апеляційну скаргу не визнали, вважають, що підстав для скасування суду першої інстанції не має.

Заслухавши осіб, які зявилися до судового засідання, доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

В ч. 1 статті 303 ЦПК України зазначено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених такими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Як вбачається із матеріалів справи, рішення суду першої інстанції не відповідає вказаним вимогам.

Відмовляючи у задоволенні заявлених вимог позивачу, суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_2 в трудових відносинах з ДП «Агропромислова компанія»УкрАгроСтар» не перебував, між сторонами існував договір цивільно-правового характеру, що регламентується не трудовим законодавством, а виключно цивільним. До такого висновку суд дійшов виходячи з того, що згідно наказу №59 к від 26 вересня 2016 року позивача звільнено з займаної посади і припинено тдію договору ЦПХ. В штатному розписі ДП «Агропромислова компанія»УкрАгроСтар» відсутня посада заступника директора з загальних підстав. Згідно акту здавання приймання наданих послуг від 31.08.2016 року ОСОБА_2 отримав за виконані роботи 2020 грн. Згідно наказу №50/1-к від 23.08.2016 року з позивачем оформлено договір цивільно-правового характеру з надання послуг в виробничих питаннях тимчасового характеру. Згідно наданої інформації з Білокуракинського відділення Сватівської ОДПІ з 01.08.2016 року дані про нарахування заробітної плати позивачу відсутні. Відповідно до інформації Управління ПФУ в Білокуракинському районі зараховано в трудовий стаж 31 день та виплачено 2020 грн. Позивач трудову книжку відповідачу не надавав, мед. огляд не проходив, що підтвердили свідки ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6

Колегія суддів судової палати вважає, що такий висновок суду не відповідає вимогам закону та встановленим по справі обставинам, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 21 КЗпП України трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, дотримуючись внутрішнього трудового розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Цивільно-правовий договір - це угода між організацією (підприємством, установою тощо) і громадянином на виконання останнім певної роботи (а саме: договір підряду, договір доручення тощо), предметом якого є надання певного результату праці, але за цього виду договору не виникають трудові відносини, на які поширюється трудове законодавство.

Згідно з правилами ч.1 ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч.3 ст.24 КЗпП України укладання трудового договору оформлюється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу.

В суді апеляційної інстанції встановлено, що згідно наказу №50-К від 23 серпня 2016 року по особовому складу ДП АПК «УкрАгроСтар» ОСОБА_2 прийнято на роботу з 23 серпня 2016 року в ДП АПК «УкрАгроСтар» на посаду заступника директора ДП АПК «УкрАгроСтар» з загальних питань, згідно поданої заяви.

З даним наказом позивач був ознайомлений, що не заперечується сторонами. Позивача було ознайомлено з нормами і вимогами з охорони праці, протипожежної безпеки, що підтверджується журналом реєстрації вступного інструктажу з питань пожежної безпеки, та журналом реєстрації вводного інструктажу з питань охорони праці, які оглядалися у судовому засіданні, про що свідчать підписи позивача та особи, яка провадила інструктаж. У користуванні позивача знаходився службовий автомобіль, що не заперечується відповідачем.

Наказом №59-К від 26 вересня 2016 року по особовому складу ДП АПК «УкрАгроСтар» у звязку з відсутністю виробничої необхідності ОСОБА_2 було звільнено з 26 вересня 2016 року з займаної посади заступника директора ДП АПК «УкрАгроСтар» з загальних питань та зазначено в наказі припинити дію договору ЦПХ. Згідно вказаного наказу зобовязано головного бухгалтера, головного економіста провести розрахунки по звільненню ОСОБА_2, зобовязано позивача передати автомобіль інженеру ОСОБА_7 З зазначеним вище наказом позивач був ознайомлений 28 жовтня 2016 року.

При огляді в судовому засіданні книги наказів, було встановлено, що зміст наказу №59-К від 26 вересня 2016 року та наданої копії наказу, яка була надана позивачу відрізняється, оскільки не містить параграфу 5. Як встановлено із книги наказів наказ № 59-К містить параграф 5 де зазначено про звільнення ОСОБА_8.

Крім того, в судовому засіданні встановлено, що книга реєстрації наказів не містить наказу №50/1 К від 23 серпня 2016 року, згідно якого у звязку з відсутностю одиниці штатного розпису "оформити з ОСОБА_2 договір цивільно-правового характеру з надання послуг в виробничих питаннях тимчасового характеру". З даним наказом позивач не був ознайомлений, що підтвердив представник відповідача ОСОБА_3 Копію даного наказу було надано відповідачем.

Представник відповідача в судовому засіданні пояснював, що у штатному розписі не має посади заступника директора з загальних підстав, з позивачем було укладено договір цивільно-правового характеру і раніше з позивачем укладалися угоди про виконання робіт, заробітну плату позивач не отримував, у серпні згідно акту здавання приймання наданих послуг позивачу було сплачено 2020 грн., що підтверджує, що з позивачем було укладено угоду цивільно правового характеру.

Позивач заперечував ці обставини і наполягає на тому, що з ним було укладено трудовий договір і він виконував обовязки заступника директора з загальних питань, у нього було робоче місце і був кабінет, свої трудові обовязки він знав, оскільки і раніше виконував такі обовязки.

З матеріалів справи вбачається, що у 2013 році у червні, серпні між позивачем та відповідачем укладалися угоди про виконання робіт (а.с.24-29). В угоді про виконання робіт від 01 серпнгя 2013 року в п.1.1 зазначено, що виконавець бере на себе зобовязання виконувати обовязки заступника директора підприємства строком до 01 вересня 2013 року.

Представниками відповідача не надано належних та допустимих доказів того, що з позивачем у 2016 році укладався договір цивільно - правового характеру. Колегія суддів судової палати вважає, що наданий представником відповідача акт здавання приймання наданих послуг від 31 серпня 2016 року (а.с.23) не може бути доказом того, що між сторонами було укладено договір цивільно-правового характеру. Оскільки вказаний акт не містить посилання на договір, у ньому не зазначено які саме були виконані позивачем роботи, обсяг робіт.

Колегія суддів судової палати не приймає до уваги в якості письмового доказу копію наказу №50/1-К від 23 серпня 2016 року в якому зазначено про оформлення з позивачем договору цивільно-правового характеру з надання послуг в виробничих питаннях тимчасового характеру, оскільки відсутній оригінал наказу, книга наказів не містить у собі такого наказу і з вказаним наказом не був ознайомлений позивач. Письмово такий договір між сторонами у 2016 році не укладався.

Посилання представника відповідача на те, що у штатному розписі підприємства відсутня посада заступника директора, що підтверджує відсутність трудових відносин з позивачем не заслуговує уваги. Так, із ч.1 ст.21 КЗпП України не випливає, що єдиним критерієм для кваліфікації відносин, що склалися, як трудових є виконання особою роботи за посадою відповідно до штатного розпису, затвердженого роботодавцем. Наявність саме трудових відносин підтверджується наказом про прийняття позивача на роботу, і в наказі визначено посаду на яку прийматься позивач.

Встановивши вказані вище обставини, колегія суддів судової палати вважає, що з позивачем було укладено трудовий договір, що підтверджується наказом №50-К від 23 серпня 2016 року, позивача було допущено до роботи, про що свідчить проведення з позивачем інструктажу з пожежної безпеки та охорони праці та у розпоряджені позивача знаходився службовий автомобіль. Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засідані пояснив, що позивач був матеріально-відповідальною особою на підприємстві. Суд першої інстанції зазначених обставин не перевірив та помилково дійшов висновку про відмову у задоволенні заявлених вимог позивача.

Колегія суддів судової палати не приймає до уваги посилання представника відповідача, що наказ про прийом на роботу видавався з метою повернення автомобіля позивачем, оскільки сам наказ не містить такого посилання, а підставою для видання такого наказу була заява позивача про прийняття на роботу, крім того, відносини по поверненню службового автомобіля не регул.ються нормами трудового законодавства. Як вбачається із наказу про звільнення позивача № 59-К від 26 вересня 2016 року, було зобовязано головного бухгалтера провести розрахунки по звільненню позивача, ця обставина також підтверджує, що з позивачем було укладено трудовий договір.

Статтями 40, 41 Кодексу законів про працю України визначено вичерпний перелік випадків, коли трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом.

Наказ №59-К від 26 вересня 2016 року не містить правових підстав звільнення позивача з займаної посади. Колегія суддів судової палати приходить до висновку, що відповідачем порушено трудові права позивача при звільненні, порушено порядок звільнення, тому наказ про звільнення є незаконним, що є підставою для поновлення позивача на роботі.

Як вбачаться із матеріалів справи позивачем 22.03.2017 року до суду першої інстанції надавалася заява про залишення позовних вимог в частині стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу без розгляду, тому судом апеляційної інстанції вимоги позивача в цій частині не розглядалися.

На підставі вищевикладеного, відповідно до ст.307 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення заявлених вимог позивача.

Відповідно ст. 88 ЦПК України судові витрати у розмірі 606, 32 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 31 травня 2017 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким заявлені вимоги ОСОБА_2 до Дочірнього підприємства "Агропромислова компанія "УкрАгроСтар" про скасування наказу та поновлення на роботі задовольнити.

Визнати незаконним наказ ДП АПК «УкрАгроСтар» № 59-к від 26 вересня 2016 року про звільнення ОСОБА_2 з посади заступника директора з загальних питань.

Поновити ОСОБА_2 на посаді заступника директора ДП "Агропромислова компанія "УкрАгроСтар" з загальних питань.

Стягнути з ДП "Агропромислова компанія "УкрАгроСтар" на користь держави судовий збір у розмірі 606, 32 грн.

Рішення апеляційного суду набирає чинності з моменту проголошення та може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Cудді: