АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 серпня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі: головуючого - Левенця Б.Б.

суддів -Ратнікової В.М., Борисової О.В.,

при секретарі - Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 20 квітня 2017 року по справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Лізинг інформаційних технологій» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а :

У грудні 2016 року позивач звернувся із позовом до відповідача, в якому зазначив, що 05 серпня 2013 року ПАТ «Лізинг інформаційних технологій», в особі ФОП ОСОБА_2, який діяв на підставі довіреності № 13070101 від 01 липня 2013 року, та ОСОБА_1 уклали договір № 120916075 про надання в оренду на умовах фінансового лізингу обладнання Телефон мобільний HTC Desire 200 Black вартістю 1992,00 грн.

Відповідач сплатив лише 996,00 грн., які зараховані на погашення місячних орендних платежів згідно ст. 534 ЦК України та п. 6.8. Правил отримання обладнання, інших товарів та послуг в системі LeaseIT, які є невід'ємною частиною укладеного між сторонами договору.

Оскільки, відповідач добровільно умови договору не виконує, позивач просив стягнути на свою користь із відповідача суму заборгованості за невиконання договірних зобов'язань у розмірі 30 069,23 грн., з яких:

- 996,00 грн. - компенсація вартості наданого обладнання;

- 28 105,22 грн. - плата за прострочення щомісячних платежів;

- 902,38 грн. - сума сукупного індексу інфляції;

- 65,62 грн. - 3 % річних від простроченої суми та 1600 грн. судового збору. (а.с.1-7, 58)

Відповідач проти позову заперечував, просив застосувати строк позовної давності до вимог про стягнення неустойки (штрафу та пені) посилаючись на те, що останній платіж за договором було здійснено 01 листопада 2013 року в сумі 332,00 грн., а строк дії договору до 20 січня 2014 року. (а.с.66)

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 20 квітня 2017 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Лізинг інформаційних технологій» 996,00 грн. в рахунок стягнення заборгованості за невиконання умов договору про отримання обладнання №120916075 від 05 серпня 2013 року, 28105,22 грн. плати за прострочення щомісячних платежів, 902,38 грн. інфляційних втрат, 65,63 грн. 3% річних, 1600 грн. судового збору, а всього 31 669,23 грн. (а.с.69, 71-73)

В апеляційній скарзі відповідач посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, необґрунтованість рішення Дарницького районного суду міста Києва від 20 квітня 2017 року, просив його змінити в частині задоволення позовних вимог щодо стягнення заборгованості за прострочення щомісячних платежів в сумі 28 105,22 грн. та відмовити в їх задоволенні. На обґрунтування скарги зазначив, що вимога позивача про стягнення заборгованості за прострочення щомісячних платежів не відповідає вимогам договору та законодавства, може бути розглянута лише як штрафна санкція і відповідно до неї може бути застосовано строк позовної давності. Крім того вказує на неправомірність стягнення з нього судового збору в розмірі 1600,00 грн., оскільки позовну заяву було подано в листопаді 2016 року, коли розмір судового збору становив 1378,00 грн. (а.с.75-77)

В судовому засіданні представник відповідача - ОСОБА_3 підтримав скаргу і просив її задовольнити. Представник ПрАТ «Лізинг інформаційних технологій» - Фрідман Д.А. заперечував проти скарги і просив її відхилити.

Інші особи, які беруть участь у справі до суду не прибули, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином, про що у справі є докази. (а.с.97-102)

Зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що скарга підлягає задоволенню частково враховуючи наступне.

Судом встановлено, що 05 серпня 2013 року між ПрАТ «Лізинг інформаційних технологій» та ОСОБА_1 бувукладений договір№ 120916075,за якимостанній взяв участьв системіLeaseIT, пакет фінансування LeaseIT Шістка1, отримав обладнання телефон мобільний HTC Desire 200 Black, платіж при отриманні обладнання 16.67% (332 грн.) кількість місячних платежів (крім першого) - 5, загальна сума платежів - 1992,00 грн. (а.с.17-30)

Відповідно до п. 1.2. Договору порядок отримання ІТ- обладнання, інших товарів та послуг Клієнтом визначаються Правилами отримання обладнання та інших товарів та послуг в системі LeaseIT, які є невід'ємною частиною цього Договору.

За п. 8.7. Договору сторони визнали, що Клієнт ознайомився з правилами отримання IT-обладнання, інших товарів та послуг в системі LeaseIT, зміст правил йому зрозумілий, і він погоджується їх дотримуватись і виконувати.

Згідно визначених вказаним договором умовами пакету LeaseIT, відповідач мав сплатити платіж у розмірі 16,67% від загальної суми платежу при отриманні обладнання та п'ять платежів рівними частинами щомісячно до 20-го числа кожного місяця.

Відповідно до п.5.4.2 Договору №120916075 від 05 серпня 2013 року Клієнт зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати платежі, передбачені пакетом LеаsеIТ та Договором.

За пунктом 7.2 Договору зазначено, що у разі прострочення сплати платежів, Клієнт сплачує плату за прострочення платежів в порядку та розмірах визначених Правилами. (а.с.17-18)

Перехід права власності на обладнання визначений за пунктом 4.1 Договору, розділом 7 вищевказаних Правил, за умови сплати Клієнтом всіх передбачених пакетом LеаsеIТ платежів та ціни, за якою обладнання може бути викуплене.

Пунктом 14.2 розділу 14, який має назву «Відповідальність сторін», вищевказаних Правил отримання ІТ - обладнання передбачено, що у разі несвоєчасної оплати Клієнтом нарахованого платежу Клієнт сплачує на користь Оператора LеаsеIТ, плату за прострочення платежу: в розмірі п'яти відсотків від погашеної суми простроченого платежу, якщо погашення простроченого платежу здійснюється у розрахунковому періоді, на якій припадає дата оплати за Договором; в розмірі десяти відсотків від суми простроченого платежу, якщо погашення здійснюється після закінчення розрахункового періоду, на який припадає дата оплати за Договором. (а.с.19-30)

Відповідач не заперечував порушення умов Договору та правил отримання IT-обладнання, інших товарів та послуг в системі LeaseIT, внаслідок несплати чергових платежів з грудня 2013 року та наявність основної заборгованості в сумі 996 грн.

Позивачем нараховано відповідачу 28105.22 грн. із зазначенням вказаної суми, як штрафних санкцій за несплату рахунків за період з 01 листопада 2013 року по 21 листопада 2016 року, що підтверджується доданим позивачем до позовної заяви розрахунком заборгованості, який має назву - Структура грошових нарахувань та надходжень № від 07 листопада 2016 року. (а.с.33)

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача Фрідман Д.А. не заперечував того, що нарахована позивачем сума 28105.22 грн. є неустойкою за порушення боргових зобов'язань і при визначенні її розміру просив врахувати суму непогашеної відповідачем заборгованості, про що свідчить журнал та звукозапис судового засідання.

З огляду на положення частини 1 ст. 61 ЦПК України, колегія суддів визнала вказані обставини встановленими.

За положеннями статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України).

Статтею 549 цього Кодексу встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Формами неустойки є штраф і пеня.

Враховуючи вищевказані вимоги законодавства та обставини справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем було нараховано відповідачу 28105.22 грн. неустойки у вигляді штрафних санкцій за несплату рахунків за період з 01 листопада 2013 року по 21 листопада 2016 року.

Апелянт в суді першої інстанції і в поданій апеляційній скарзі заперечував проти визначеної позивачем суми штрафних санкцій з посиланням на необґрунтованість її розміру - 28105.22 грн., визначеного з порушенням положень ст. 258 ЦК України, зокрема визначення розміру штрафу за період у три роки. (а.с.66, 75-77)

Колегія суддів частково погодилась із доводами скарги з наступних підстав.

Так, із доданого позивачем розрахунку заборгованості за вищевказаним Договором вбачається, що розмір нарахованого позивачем штрафу за порушення строків виконання зобов'язань за договором, становить 28105 грн. 22 коп., який був розрахований за період з 01 листопада 2013 року по 21 листопада 2016 року. (а.с.33)

Разом із тим, нарахована позивачем і визнана відповідачем сума заборгованості за договором складає 1964 грн. (а.с.33)

Вказане свідчить про не співмірність розміру штрафних санкцій із сумою основного боргу.

Згідно зі ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. При цьому закон дозволяє сторонам домовитись про зміну розміру неустойки у бік її зменшення або збільшення, крім випадків, передбачених законом.

Частина 3 цієї ж статті надає суду право у випадку виникнення спору з приводу розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінивши розмір заборгованості та розмір штрафних санкцій (неустойки), зменшити її розмір в тому випадку, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, тобто зменшити розмір штрафних санкцій (неустойки) через неспівмірність з розміром основного зобов'язання.

З огляду на зазначене оскаржуване рішення районного суду в частині вирішення спору про стягнення із відповідача на користь позивача 28 105.22 грн. плати за прострочення щомісячних платежів підлягає скасуванню із ухваленням в цій частині нового рішення про стягнення 2 000 грн. неустойки.

Доводи апелянта про припинення його боргових зобов'язань у зв'язку із закінченням строку дії договору, колегія суддів визнала неспроможними і відхилила, оскільки такі суперечать вимогам законодавства та умовам укладеного сторонами договору.

Обґрунтованими є доводи скарги і в частині неправильного визначення районним судом розміру судового збору.

Відповідно до пп.1 п.1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», в редакції Закону чинної на час подання позовної заяви, за подання юридичною особою до суду позовної заяви підлягав сплаті судовий збір в розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати.

За подання в грудні 2016 року до суду позовної заяви позивачем сплачено 1600,00 грн. судового збору (а.с.55), проте вказаний розмір судового збору із відповідача на користь позивача стягнуто помилково.

На підставі ст. 88 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача 1378,00 грн. судового збору за розгляд справи районним судом (30069,23 грн. - ціна позову х 1,5% = 451,04 грн., що є менше 1 розміру мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2016 року).

З наведених підстав рішення суду першої інстанції слід змінити в частині стягнення розміру судового збору та загальної суми коштів стягуваних з відповідача на користь позивача.

Рішення суду в частині стягнення на користь позивача 996,00 грн. компенсації вартості наданого обладнання, 902,38 грн. - суми сукупного індексу інфляції, 65,62 грн. - 3 % річних від простроченої суми на підставі частини 2 ст. 625 ЦК України апелянт ОСОБА_1 не оскаржував. Вказані обставини представник апелянта ОСОБА_3 не заперечував і в суді апеляційної інстанції, про що свідчить журнал і звукозапис судового засідання.

Тому, з огляду на положення частини 1 ст. 303 ЦПК України, колегія суддів перевірила законність оскаржуваного судового рішення в межах доводів скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції.

Інші доводи скарги цих висновків суду не спростовують, тому колегія суддів їх відхилила.

Керуючись ст. 303, п.п. 1-3 ч. 1 ст. 307, п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309, ст. 314, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 20 квітня 2017 року скасувати в частині стягнення із ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Лізинг інформаційних технологій» 28 105.22 грн. плати за прострочення щомісячних платежів і ухвалити в цій частині нове рішення про часткове задоволення цих позовних вимог і стягнення із ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Лізинг інформаційних технологій» - 2 000 (дві тисячі) грн. неустойки.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 20 квітня 2017 року змінити в частині стягнення із ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Лізинг інформаційних технологій» судового збору та загальної суми стягуваних коштів, зменшити розмір судового збору з 1600(одна тисяча шістсот) грн. 00 коп. до 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. 00 коп., та зменшити загальну суму стягуваних коштів з 31669(тридцять одна тисяча шістсот шістдесят дев'ять) грн.. 23 коп. до 5342 (п'яти тисяч триста сорок дві) грн. 01 коп.

Рішення набирає законної сили негайно з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді Апеляційного суду міста Києва: Б.Б. Левенець

О.В.Борисова

В.М.Ратнікова

Справа № 22-ц/796/6915/2017

Унікальний номер 753/23708/16-ц

Головуючий у першій інстанції - Колесник О.М.

Доповідач Левенець Б.Б.