Номер провадження: 22-ц/785/2442/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.08.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області в складі:

- головуючого судді Заїкіна А.П.,

- суддів: - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

за участю секретаря Гарбуз В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання договору дійсним та визнання права власності, за апеляційною скаргою Чорноморської міської ради на заочне рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 12 січня 2016 року,

встановила:

У грудні 2015 р. ОСОБА_4 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, у якому просила: 1) визнати дійсним договір купівлі-продажу від 15.11.2012 р. житлового будинку, розташованого за адресою: Одеська область, м. Іллічівськ, с. Олександрівка, вул. Морська, 4, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, яка діяла на підставі довіреності власника ОСОБА_7; 2) визнати за ОСОБА_4 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: Одеська область, м. Іллічівськ, с. Олександрівка, вул. Морська, 4, та складається в цілому з житлового будинку літера «Б», (1-1 кухня, площею 11,1 кв. м.; 1-2 санвузол, площею 7,9 кв. м.; 1-3 житлова, площею 12,5 кв. м.; 1-4 житлова, площею 22,0 кв. м.), житловою площею 34,5 кв. м., загальною площею 53,5 кв. м., літера «В» - гараж-сарай, літера «Л» - вбиральня.

Позовні вимоги ОСОБА_4 обґрунтовувала тим, що 20.07.2012 р. вона уклала з ОСОБА_7 усний договір купівлі-продажу вказаного житлового будинку та земельної ділянки, що розташовані за адресою Одеська область, м. Іллічівськ, с. Олександрівка, вул. Морська, 4. Однак, на той час продавець втратив оригінал свідоцтва про право власності на житловий будинок, у неї не було державного акту на право власності на земельну ділянку. У звязку з чим домовились укласти договір купівлі-продажу за наявності вказаних документів. Підготовкою документів зобовязана була займатися ОСОБА_5 на підставі довіреності від 08.02.2010 р..

Після узгодження усіх істотних умов договору щодо відчуження житлового будинку та земельної ділянки, підписання угоди про отримання завдатку, ОСОБА_7 уповноважила ОСОБА_5 на відчуження зазначеного нерухомого майна за довіреністю від 13.08.2012 р.. 15.11.2012 р. ОСОБА_5 на підставі дублікату свідоцтва про право власності на житловий будинок від 16.10.2000 р. уклала з нею у простій письмовій формі договір купівлі-продажу житлового будинку та попередній договір купівлі-продажу земельної ділянки. Розрахунок за договорами було зроблено до їх укладення. Нотаріально договори не були посвідчені у звязку з відсутністю землевпорядної документації, державного акту про право власності на земельну ділянку. Тому вони домовилися нотаріально посвідчити договори після отримання вказаної документації.

Здійснити нотаріальне посвідчення в подальшому не вдалося оскільки 24.07.2013 р. ОСОБА_7 померла. Таким чином, вона не може оформити право власності на майно, яке нею було оплачено.

Заочним рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 12.01.2016 р. позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку, розташованого за адресою: Одеська область, м. Іллічівськ, с. Олександрівка, вул. Морська, 4, укладений 15.11.2012 р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, яка діяла на підставі довіреності власника ОСОБА_7.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: Одеська область, м. Іллічівськ, с. Олександрівка, вул. Морська, 4: - літера «Б» житловий будинок, загальною площею 53,5 кв. м., житловою площею 34,5 кв. м., та складається з: 1 - кухня, площею 11,1 кв. м.; - 2 санвузла, площею 7,9 кв. м.; - 3 житлової, площею 12,5 кв. м.; - 4 житлової, площею 22,0 кв. м.; - літера «В» - гараж-сараю; - літера «Л» - вбиральні.

Чорноморська міська рада в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове рішення про повну відмову в задоволенні позову. Посилається на те, що рішення ухвалено судом при неповному зясуванні обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Особи, які беруть участь у справі, письмових заперечень на апеляційну скаргу не надали. У судове засідання не зявилися. Неодноразово (чотири рази) викликалися у судове засідання. Про призначене на 03.08.2017 р. судове засідання усі, крім ОСОБА_6, сповіщені належним чином. Судова повістка про виклик ОСОБА_6 у судове засідання у третє повернулася з приміткою пошти «За закінченням терміну зберігання».

Враховуючи баланс інтересів сторін по справі та апелянта, строки розгляду справи, а також, що ОСОБА_6 не є стороною спірного правочину, до неї не заявлено жодної позовної вимоги, недобросовісне виконання останньою свого обовязку зявлятися до пошти для отримання судової повістки, колегія суддів ухвалила розглядати справу за її відсутності.

ОСОБА_4 надала заяву про розгляд справи за її відсутності. ОСОБА_5 заяв та клопотань не надала.

Згідно із ч. 2 ст. 305 ЦПК України, неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України, колегія суддів перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухвалені рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам не відповідає.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами була досягнута домовленість щодо усіх істотних умов договору, позивачка виконала свої зобовязання - сплатила вартість майна, тобто відбулося виконання умов договору (а. с. 41 43).

Колегія суддів вважає, що погодитися з такими висновками суду першої інстанції не можна. Цих висновків суд першої інстанції дійшов при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм матеріального (ст. 41 Конституції України, ст. 334, 357 ЦК України, ст. ст. 3, 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових права на нерухоме майно та їх обтяжень») та процесуального (ст. ст. 10, 11, 60, 179, 213, 214 ЦПК України) права. Такими, що не відповідають обставинам справи є висновки суду першої інстанції щодо можливості визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на нерухоме майно.

Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

20.07.2012 р. між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 було укладено угоду про передачу завдатку за яким ОСОБА_4 передала ОСОБА_7 кошти в розмірі - 230 000,00 грн. в рахунок платежу за будинок та земельну ділянку, які розташовані за адресою: Одеська область, м. Іллічівськ, с. Олександрівка, вул. Морська, 4 (а. с. 8 8 зворотня сторона).

13.08.2012 р. ОСОБА_7 надала ОСОБА_5 довіреність, якою уповноважила останню продати від її імені житловий будинок з господарськими спорудами, який розташований за адресою: Одеська область, м. Іллічівськ, с. Олександрівка, вул. Морська,4 (а. с. 24 24 зворотня сторона).

15.11.2012 р. між ОСОБА_5, яка діяла від імені ОСОБА_7 на підставі довіреності, та ОСОБА_4 було укладено в простій письмовій формі договір купівлі-продажу житлового будинку за адресою: Одеська область, м. Іллічівськ, с. Олександрівка, вул. Морська, 4 (а. с. 9 10 зворотня сторона).

24 липня 2013 р. ОСОБА_7 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а. с. 13).

Нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу вказаного житлового буднику між сторонами не укладався.

Між сторонами по справі склалися правовідносини щодо купівлі-продажу нерухомого майна, виникнення права власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, чинного на час виникнення спірних правовідносин, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Матеріали справи не містять жодного доказу щодо звернення позивачки до відповідача з вимогою нотаріального оформлення договору, ухилення останнього від нотаріального посвідчення договору. На ці обставини не посилається ОСОБА_4 у позові. Цих обставин не встановив суд першої інстанції. Не встановлено ці обставини і в апеляційному суді.

Щодо визнання за позивачкою рішенням суду права власності на житловий будинок колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

За правилами, передбаченими ст. ст. 334, 657 ЦК України, право власності у набувача за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно із ст. ст. 3, 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових права на нерухоме майно та їх обтяжень», в редакції чинній на час виникнення правовідносин між сторонами, державна реєстрація прав на нерухоме майно є обовязковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав.

Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Обовязковій державній реєстрації підлягають речові права та їх обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування.

Оскільки договір купівлі-продажу нерухомого майна підлягає обовязковому нотаріальному посвідченню, а право власності на нерухоме майно підлягає обовязковій державній реєстрації, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_4 не підлягають задоволенню.

Житловий будинок знаходиться на земельній ділянці, яка знаходиться у комунальній власності територіальної громади м. Чорноморськ. ОСОБА_4 звернулася до міської ради із заявою про передачу земельної ділянки під житловим будинком у власність (а. с. 50, 51), а тому права останньої ухваленням заочного рішення порушені.

За вищевказаних обставин, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про можливість визнання договору купівлі-продажу житлового будинку від 15.11.2012 р. дійсним, визнання за позивачкою права власності на житловий будинок не відповідає обставинам справи. Порушивши вищевказані норми матеріального та процесуального права, суд першої інстанції дійшов хибного висновку про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним, визнання за позивачкою права власності на нерухоме майно за рішенням суду є обґрунтованими. Апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 307, п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог. Підставою для скасування рішення суду і ухвалення нового рішення по суті позовних вимог є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Ураховуючи, що невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що заочне рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню. Необхідно ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання договору дійсним та визнання права власності.

Відповідно до ст. ст. 79, 88 ЦПК України, у звязку з відсутністю доказів звільнення ОСОБА_4 від сплати судового збору, необхідно стягнути на користь Чорноморської міської ради Одеської області судовий збір у сумі 1 650,00 грн., сплачений під час подання апеляційної скарги (а. с. 60).

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу Чорноморської міської ради задовольнити.

Заочне рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 12 січня 2016 року - скасувати. Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання договору дійсним та визнання права власності - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, номер картки фізичної особи платника податків НОМЕР_1, на користь Чорноморської міської ради Одеської області судовий збір у сумі 1 650 (одна тисяча шістсот пятдесят) грн. 00 коп..

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене до касаційного суду протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: А. А. Калараш

ОСОБА_3