Справа № 456/1876/15 Головуючий у 1 інстанції: Бораковський В.М.
Провадження № 22-ц/783/2540/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Л. Б.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді Струс Л.Б.

суддів: Шандри М.М., Левика Я.А.

секретаря: Симець В.І.

за участю: ОСОБА_2, представника ОСОБА_3, ОСОБА_4, представника ОСОБА_5, представника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 03 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, Лисовицької сільської ради про реальний розподіл житлового будинку та земельної ділянки,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 03 лютого 2017 року позов задоволено.

Проведено реальний розподіл житлового будинку №2 по вул.Л.Українки в с. Лисовичі Стрийського району Львівської області, визнавши право власності:

за ОСОБА_4, 19.11.1980р.н., на приміщення: коридор "2-1" площею 6,10 кв.м., кухню "2-2" площею 14,70 кв.м., житлову кімнату "2-3" площею 14,60 кв.м., загальною площею 35,40 кв.м. (згідно додатку №1 "План розподілу будинку №2 по вул.Л.Українки в с. Лисовичі Стрийського району Львівської області" до висновку №2720 від 08.11.2016р. судової будівельно-технічної експертизи);

за ОСОБА_2, 02.03.1967р.н., на приміщення: коридор "1-1" площею 5,90 кв.м., кухню "1-2" площею 11,30 кв.м., житлову кімнату "1-3" площею 13,10 кв.м., загальною площею 30,30 кв.м. (згідно додатку №1 "План розподілу будинку №2 по вул.Л.Українки в с. Лисовичі Стрийського району Львівської області" до висновку №2720 від 08.11.2016р. судової будівельно-технічної експертизи).

Провести реальний розподіл земельної ділянки площею 0,10 га, яка знаходиться за адресою: Львівська область, Стрийський район, с. Лисовичі, вул.Л.Українки,2, закріпивши за частиною житлового будинку, що належить на праві власності:

ОСОБА_4, 19.11.1980р.н., земельну ділянку площею 0,05 га, такої конфігурації і параметрів: по межі від вул.Л.Українки: 1,13 м; 5,13 м; 5,92 м; по межі від сусіда зліва: 38,65 м; по межі від сусіда ззаду: 11,18 м; по межі в огороді: 21,50 м; по межі квартир (через будинок): 3,10 м; 2,25 м; 3,10 м; по подвірю (по огорожі): 0,49 м; 8,00 м. (згідно висновку №2720 від 08.11.2016р. судової будівельно-технічної експертизи);

ОСОБА_2, 02.03.1967р.н., земельну ділянку площею 0,05 га, такої конфігурації і параметрів: по межі від вул.Шухевича: 6,69 м; 6,06 м; 4,79 м; 15,22 м; по межі від вул. Л.Українки: 11,26 м; по подвірю (по огорожі): 0,49 м; 8,00 м; по межі квартир (через будинок): 3,10 м; 2,25 м; 3,10 м; по межі в огороді: 21,50 м; по межі від сусіда: 16,00 м. (згідно висновку №2720 від 08.11.2016р. судової будівельно-технічної експертизи).

Вирішено питання судових витрат.

Дане рішення оскаржив ОСОБА_2 подавши апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду винесене з грубим порушенням матеріального та процесуального законодавства. Вказує що суд першої інстанції в порушення норм ст..143 ЦПК України призначив будівельно-технічну експертизу, на вирішення якої було поставлено питання щодо розподілу житлового будинку, при цьому не вирішено питання щодо розподілу господарських будівель і споруд. Звертає увагу на те, що експерт самостійно, в порушення норм законодавства про судову експертизу та земельного законодавства, самостійно визначив межі та конфігурацію земельної ділянки, хоча картографічних та землевпорядних документів, які підтверджують площу та конфігурацію присадибної земельної ділянки відсутні, а межі в натурі не визначені.

Просить скасувати рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 03 лютого 2017 року і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 районний суд виходив з того, що житловий будинок №2 по вул.Л.Українки в с. Лисовичі Стрийського району Львівської області належить на праві спільної часткової власності по 1/2 частці сторонам в справі ОСОБА_4 та ОСОБА_2, земельна ділянка за даною адресою, розмір якої складає 0,10 га, закріплена за даним домоволодінням. Врахувавши єдиний варіант реального розподілу вищевказаних житлового будинку та земельної ділянки, встановлений висновком №2720 судової будівельно-технічної експертизи від 08.11.2016р., а також зважаючи на розмір часток ОСОБА_4 та ОСОБА_2 у праві спільної часткової власності, реальне користування ними приміщеннями в житловому будинку, що встановлено в судовому засіданні та підтверджено сторонами в справі, прийшов до висновку що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що як вбачається з технічного паспорта від 27.08.2009р. та будинкової книги, в с. Лисовичі по вул. Л.Українки,2 Стрийського району Львівської області знаходиться житловий будинок «А-1», сарай «Б», сарай «В», сарай «Г, вбиральня «Д», колодязь питний «к», колодязь питний «к-1», огорожа №1, хвіртка №2, огорожа №3. Житловий будинок належить на праві власності по 1/2 частки ОСОБА_4 та ОСОБА_2

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 15.09.2009р. ОСОБА_4 та ОСОБА_2 належить на праві спільної часткової власності по 1/2 частці житлового будинку по вул.Л.Українки,2 в с. Лисовичі Стрийського району Львівської області.

Згідно довідок Лисовицької сільської ради від 17.04.2015р. №529 та 23.06.2015р. №1076, а також листа ВК Лисовицької сільської ради від 23.06.2015р. №190, за житловим будинком №2 по вул.Л.Українки в с. Лисовичі Стрийського району згідно по господарської книги на даний час закріплена земельна ділянка площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, проте рішення щодо про надання у користування чи у власність відсутнє.

Однак межі земельної ділянки і конфігурація не встановлена та в натурі не визначені, земельна ділянка перебуває у комунальній власності Лисовицької сільської ради.

Як визначено висновком №2720 судової будівельно-технічної експертизи від 08.11.2016р., житловий будинок, який знаходиться в с. Лисовичі по вул. Л.Українки,2 Стрийського району Львівської області підлягає реальному розподілу на дві частки, максимально наближені до ідеальних часток співвласників. До частки №1 виділити: коридор «1-1» площею 5,90 кв.м., кухню «1-2» площею 11,30 кв.м., житлову кімнату «1-3» площею 13,10 кв.м., загальною площею 30,30 кв.м. До частки №2 виділити: коридор «2-1» площею 6,10 кв.м., кухню «2-2» площею 14,70 кв.м., житлову кімнату «2-3» площею 14,60 кв.м., загальною площею 35,40 кв.м. Грошова компенсація власнику частки, меншої за ідеальну 21970 грн. Земельна ділянка, яка знаходиться в с. Лисовичі по вул. Л.Українки,2 Стрийського району Львівської області підлягає реальному розподілу на дві частини, відповідно до ідеальних часток співвласників. Варіант розподілу: частка №1 земельна ділянка площею 0,05 га, такої конфігурації і параметрів: по межі від вул.Шухевича: 6,69 м; 6,06 м; 4,79 м; 15,22 м; по межі від вул. Л.Українки: 11,26 м; по подвірю (по огорожі): 0,49 м; 8,00 м; по межі квартир (через будинок): 3,10 м; 2,25 м; 3,10 м; по межі в огороді: 21,50 м; по межі від сусіда: 16,00 м. Частка №2: земельна ділянка площею 0,05 га, такої конфігурації і параметрів: по межі від вул.Л.Українки: 1,13 м; 5,13 м; 5,92 м; по межі від сусіда зліва: 38,65 м; по межі від сусіда ззаду: 11,18 м; по межі в огороді: 21,50 м; по межі квартир (через будинок): 3,10 м; 2,25 м; 3,10 м; по подвірю (по огорожі): 0,49 м; 8,00 м

Відповідно до ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Отже, право спільної часткової власності це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає одне ціле.

Норми ст.120 ЗК України закріплюють загальний принцип цілісності обєкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей обєкт розташований. Згідно цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині четвертій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на обєкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці обєкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак обєкта права власності.

Відповідно до ч. 9,10 ст.79-1 Земельного кодексу України земельна ділянка може бути об'єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Окрім того відповідно до п.п.4,5 вищезазначеної статті земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Формування земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Як встановлено судовою колегією позивач ОСОБА_4 звернувся 08.08.2014 року з заявою щодо надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у спільну часткову власність, однак Лисовицькою сільською радою всупереч вимогам закону зазначена заява не розглянута та рішення не прийнято.

Окрім того матеріалами справи встановлено, що відповідно до листів Лисовицької сільської ради №190 від 23.06.2016 року, Управління Держземагенства у Стрийському районі від 23.06.2015 року відсутня будь-яка інформація про формування земельної ділянки чи її кадастровий номер відсутній та картографічні і землевпорядні документи,що підтверджують конфігурацію присадибної ділянки за адресою по вул. Л.Українки,2 в с. Лисовичі Стрийського району Львівської області також відсутні та межі зазначеної земельної ділянки в натурі не визначені.( а.с.46, 38)

Таким чином, висновок суду щодо розподілу вище зазначеної земельної ділянки, колегія суддів вважає передчасним та такий підлягає скасуванню в тій частині, оскільки зазначена земельна ділянка не була зареєстрованою у земельному кадастрі та перебуває у комунальній власності Лисовицької сільської ради та межі і конфігурація не встановлена та в натурі не визначені.

Позивачем не представлено жодних доказів у підтвердження порушеного права землекористування .

Згідно до ч.3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Належними та допустимими згідно до ст.ст. 58,59 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обгрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Суд захищає лише наявне в позивача право і повинен відмовити в позові про захист порушеного права, встановивши, що позивач такого не набув.

Відповідно до ст.116 Земельного кодексу України громадяни набувають права власності на земельні ділянки за рішенням органів місцевого самоврядування.

Окрім того, судом першої інстанції не враховано розяснення Пленуму Верховного суду України від 16.04.2004 № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» , рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування перерозподілити землю інакше після встановлення меж земельних ділянок у натурі (на місцевості), одержання власником або землекористувачем документів, що посвідчують право на них, та державної реєстрації, не може бути підставою для припинення права власності на земельну ділянку або права користування земельною ділянкою як повністю, так і частково, оскільки визначений статтями 140, 141 ЗК України перелік підстав для цього є вичерпним. Також, що право на користування земельною ділянкою з 1 січня 2002 р. відповідно до статті 125 ЗК виникало після одержання її власником або землекористувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування або укладення договору оренди, їх державної реєстрації та встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Згідно до розяснень п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 року №12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» за наявності підстав, передбачених статтею 309 ЦПК, апеляційний суд скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове рішення або змінює його й не має права передавати із цих підстав справу на новий розгляд до суду першої інстанції. Зазначеними підставами є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, що судом не вирішено питання щодо розподілу господарських будівель та споруд колегія суддів вважає безпідставними, оскільки такі вимоги заявлені в суді першої інстанції не були, відповідно апеляційний суд в силу вимог ч.1 ст.303 ЦПК України перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Висновок суду щодо реального розподілу будинку згідно варіанту вищезазначеного висновку експертизи, колегія вважає, що такий відповідає вимогам закону та обставинам справи, визнається сторонами у справі та у відповідності до ч.1 ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає, що рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 03 лютого 2017 року в частині задоволення позовних вимог щодо реального розподілу земельної ділянки площею 0,10 га, яка знаходиться Львівська область, Стрийський район, с. Лисовичі, вул.Л.Українки,2, слід скасувати та в тій частині ухвалити нове рішення, яким відмовити у зазначених вимогах.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 209, 303, 304, п.2 ч.2 ст. 307, ст.ст. 309,313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 03 лютого 2017 року в частині задоволення позовних вимог щодо реального розподілу земельної ділянки площею 0,10 га, яка знаходиться Львівська область, Стрийський район, с. Лисовичі, вул.Л.Українки,2, - скасувати та в тій частині ухвалити нове рішення, яким відмовити у зазначених вимогах.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий

Судді