Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 336/5528/16 Головуючий у 1-й інстанції: Наумов О.О. Провадження № 22-ц/778/2335/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі

Головуючого: Маловічко С.В., суддів: Кочеткової І.В., Гончар М.С.

при секретарі: Бєловій А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «СК АСКО - Донбас Північний», треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, про відшкодування шкоди, спричиненої ДТП,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ПрАТ «СК АСКО - Донбас Північний», треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, про відшкодування шкоди, спричиненої ДТП. В обґрунтування позову зазначив, що 07.10.2014р., приблизно о 22.30 год., водій ОСОБА_3, керуючи автомобілем «Тойота», р.н. НОМЕР_1, та здійснюючи рух по вул. Лермонтова з боку вул. Набережної в напрямку вул. Перемоги в м. Запоріжжі, при зміні напрямку руху в порушення вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України не впевнився в безпеці та скоїв зіткнення з належним позивачу автомобілем НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_4 Від зіткнення транспортних засобів автомобіль «Шевролет Круз», в свою чергу, здійснив наїзд на бордюрний камінь. Внаслідок зіткнення обидва автомобілі зазнали технічних пошкоджень. Згідно постанови Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22.10.2014р. ОСОБА_3 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУАП у вигляді штрафу.

Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 2254 від 07.11.2014р. внаслідок пошкодження автомобіля НОМЕР_2, йому спричинено матеріальну шкоду в розмірі 106 026, 53 гривні. 28.09.2014р. цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_3 була застрахована у ПАТ «СК АСКО - Донбас Північний», що підтверджується полісом № АІ/2819060, згідно якого ліміт відповідальності за майнову шкоду визначено у сумі 50 000, франшиза становить 1 000 гривень. Він звернувся із заявою до страховика про виплату страхового відшкодування, надавши всі передбачені законом документи, але страхова компанія відмовила йому у виплаті страхового відшкодування. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути зі страхової компанії страхове відшкодування у розмірі 49000 грн. та пеню за порушення строків у розмірі 19 409,36 грн., а також витрати на правову допомогу у сумі 5000 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12 квітня 2017 року у задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

У відповідності зі ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є власником транспортного засобу - автомобіля «CHEVROLET CRUZE», державний реєстраційний номер НОМЕР_3, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії САТ № 956326 від 26.03.2014 року (а.с.16).

07.10.2014р. сталася ДТП, у якій зіткнулись транспортні засоби «Тойота», р.н. НОМЕР_1, під керування ОСОБА_5 та «Шевролет Круз», р.н. НОМЕР_4, під керуванням водія ОСОБА_4

Постановою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22.10.2014р. ОСОБА_3 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУАП у вигляді штрафу за те, що 07.10.2014 року о 22.30 год. він, керуючи автомобілем «Тойота», р.н. НОМЕР_1, та здійснюючи рух по вул. Лермонтова з боку вул. Набережної в напрямку вул. Перемоги в м. Запоріжжі, при зміні напрямку руху в порушення вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України не впевнився в безпеці та скоїв зіткнення з належним позивачу автомобілем НОМЕР_5,, який, у свою чергу, здійснив наїзд на бордюрний камінь. Внаслідок ДТП автомобілі пошкоджено (а.с.14).

26.09.2014р. між ПрАТ «СК «АСКО ДП» та ОСОБА_3 укладено договір обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, який оформлено полісом № АІ/2819060 зі строком дії з 28.09.2014р. по 27.09.2015р., франшиза 1000 грн.

Страховика про дорожньо-транспортну подію було повідомлено 09.10.2014р. ( а.с. 39).

Заява про виплату страхового відшкодування була подана ОСОБА_2 стаховику 10.12.2014р. ( а.с. 40).

Матеріальна шкода у розмірі 106 025,59 грн. без ПДВ визначена висновком експертного автотоварознавчого дослідження № 2254 від 07.11.2014р. на підставі заяви страховика ПрАТ «СК «АСКО ДП» ( а.с. 5-13). Коефіцієнт фізичного зносу визначено як 0 зважаючи на рік випуску 2011р. та строк експлуатації автомобілю позивача ( а.с. 8).

З пояснень представників відповідача в ході розгляду справи слідує, що, отримавши повідомлення про подію 07.10.2014р., страховик розпочав розслідування, оскільки у співробітників страхової компанії виникли сумніви щодо технічної спроможності пояснень учасників ДТП про обставини ДТП, що впливало на обсяг і дислокацію отриманих автомобілем потерпілого пошкоджень, а, відтак, і на розмір матеріальної шкоди.

24.11.2014р. ПрАТ «СК «АСКО ДП» звернулось до Асистуючої компанії «Укравтоекспертиза» щодо дослідження питання: чи спроможні покази заявника про те, що автомобіль Шевроле Круз отримав заявлені пошкодження в указаному місці та при викладених обставинах. Транспортно-трасологічне дослідження було доручено експерту-автотехніку ОСОБА_6, який, як зазначено у складеному ним висновку № 1121-14-ТТ від 27.11.2014р., має вищу технічну освіту, кваліфікацію судового експерта та спеціальну підготовку за спеціальністю 10.1 «Дослідження обставин ДТП» та 10.2 «Дослідження технічного стану транспортних засобів» - кваліфікаційне свідоцтво № 1518, видане МЮ України.

Згідно з висновком № 1121-14-ТГ від 24.11.2014р., з технічної точки зору пояснення водіїв про механізм утворення всього обсягу пошкоджень автомобілю «Шевроле Круз» при заявленому контакті з автомобілем «Тойта Кемрі» та з подальшим наїздом на бордюр в заявленому місці події виключається, що свідчить про підміну та викривлення загальної картини, а також механізму та часу утворення всіх заявлених пошкоджень, та, відповідно, про технічну неспроможність заявленої версії в цілому ( а.с. 41-53).

З дослідницької частини вказаного висновку вбачається, що у даній ДТП 07.10.2014р. могли утворитись тільки механічні пошкодження з лівого боку автомобілю «Шевроле Круз», а пошкодження з правого боку не могли бути отримані внаслідок контакту з бордюрним каменем.

З урахуванням вказаного висновку 24.04.2015р. був складений новий звіт про оцінку матеріальної шкоди, якою оцінено тільки поновлюваний ремонт лівої сторони автомобілю «Шевроле Круз», згідно з яким її розмір визначено у сумі 2 304,58 грн. ( а.с. 58-66).

На підставі цього звіту був складений страховий акт № 810/14/02/ГО від 24.04.2015р., згідно з яким розмір страхового відшкодування встановлено в сумі 1 304,58 грн. (2 304,58 грн. мінус франшиза 1000 грн.), а також страховиком нарахована пеня за період з 11.03.2015р. по 24.04.2015р. за 45 днів в сумі 96,50 грн., а всього до виплати потерпілому 1 401,08 грн. ( а.с. 56).

24.04.2015р. вказана сума страхового відшкодування разом з пенею була сплачена потерпілому ОСОБА_2 ( а.с. 57).

В позові до страхової компанії ОСОБА_2, посилаючись на неправомірну відмову у виплаті йому всієї належної суми матеріальної шкоди у розмірі 49 000 грн. в межах ліміту відповідальності, просив стягнути її зі страховика, а також нараховану за рік пеню за прострочення виплати страхового відшкодування в сумі 19 409,36 грн. і понесені у справі судові витрати.

Відмовляючи в задоволенні цього позову, суд прийняв як доказ висновок № 1121-14-ТГ від 24.11.2014р. транспортно-трасологічного дослідження, тому критично поставився до звіту № 2254 від 07.11.2014р., яким визначено розмір матеріального збитку в сумі 106 026,59 грн., оскільки заявлений в цьому звіті обсяг пошкоджень автомобілю позивача не узгоджується з фактичним обсягом пошкоджень, отриманих від ДТП. Тому суд вважав, що є вірною визначена страховиком сума матеріального збитку позивача у розмірі 2304,58 на підставі звіту № 2385 від 24.04.2015р., яка була повністю сплачена за мінусом франшизи та з урахуванням пені за 45 днів в сумі 96,50 грн.

В апеляційній скарзі позивач наголошує на тому, що судом не враховано, що постановою про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 вже встановлені обставини ДТП та причинно-наслідковий зв»язок між порушенням ним ПДД та зіткненням автомобілів, що потягло пошкодження автомобілю позивача від зіткнення та від подальшого наїзду на бордюрний камінь. Тому позивач вважає, що за положеннями п. 3 ст. 61 ЦПК України ці обставини не підлягають доказуванню.

Дійсно, згідно з п. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Проте обставин ДТП ніхто не оспорює, а спір йдеться про наслідки цього ДТП у вигляді отриманих автомобілем пошкоджень, які у постанові не досліджувались та не встановлені, а розмір матеріальної шкоди підлягає доведенню позивачем.

Також позивач вказує, що суд необґрунтовано базував свої висновки на висновку тран-

спортно-трасологічного дослідження № 1121-140ТГ від 27.11.2014р. як належному та допустимому доказі, в той час як цей висновок отримано з порушенням встановленого законом порядку. Крім того, цей висновок суперечить матеріалам справи, та ОСОБА_7 на час виконання цього дослідження не мав кваліфікації судового експерта, зокрема, за спеціальністю 10.4 «транспортно-трасологічні дослідження».

Перевіривши вказані доводи апелянта, колегія встановила наступне.

З Витягу з державного Реєстру атестованих судових експертів вбачається, що у ОСОБА_7, який проводив транспортно-трасологічне дослідження № 1121-140ТГ від 27.11.2014р., на час його проведення закінчився строк дії свідоцтва експерта ( 30.09.2014р.), та тільки на підставі рішення експертно-кваліфікаційної комісії МЮУ № 2 від 20.03.2015р. було підтверджено кваліфікацію судового експерта з правом проведення Інженерно-технічної та інженерно-транспортної експертиз за спеціальністю 10.1 Дослідження обставин і механізму ДТП ( а.с. 108, 119).

Свідоцтво щодо надання права на проведення трасологічних експертиз, видане ОСОБА_7 на підставі рішення ЕКК МВС України у 1993 році під часи роботи у експертній установі Міністерства внутрішніх справ, втратило чинність у зв»язку із його звільненням з цієї установи у відповідності до вимог абз. 2 п. 4.6 Наказу МВС України № 923 від 15.12.2011р., яким затверджено Положення «Про Експертно-кваліфікаційну комісію МВС України та атестацію судових експертів Експертної служби МВС України», оскільки на час виконання трасологічного дослідження він здійснював діяльність в якості експерта-автотехніка у Асистуючій компанії «Укравтоекпертиза».

Зважаючи на вказані обставини, колегією в ході розгляду справи сторонам було роз»яснено у відповідності до вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України їх право на проведення відповідної експертизи на стадії апеляційного провадження, проте від заявлення такого клопотання сторони відмовились та просили розглянути справу за наявними у ній доказами.

Між тим, хоча дослідження № 1121-140ТГ від 27.11.2014р. не можна вважати висновком експертизи із вищенаведених обставин та через не попередження ОСОБА_7 про кримінальну відповідальність, воно може бути досліджено в якості письмового доказу у справі, оскільки здійснено особою, яка має стаж експертної роботи з 1999р., спеціальну підготовку по транспортно-трасологічним дослідженням зі стажем експертної роботи з даної спеціальності з 2000р. До того ж, він був залучений страховиком на стадії розслідування обставин ДТП у відповідності до вимог п. 34.4 ст. 34 ЗУ «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Аналізуючи вказаний висновок № 1121-140ТГ, колегія встановила, що ОСОБА_6 для дослідження надавались зібрані страховиком матеріали у цифрових фотозображеннях та електронних копіях, зокрема, Акт технічного огляду пошкодженого ТЗ, складений експертом-автотоварознавцем, пояснення учасників ДТП тощо ( а.с. 9-10). ОСОБА_6 особисто ані місце ДТП, ані пошкоджені автомобілі не досліджував.

В судовому засіданні апеляційного суду представники відповідача надали пояснення, що огляд місця ДТП ними проводився самостійно, без залучення потерпілого, водіїв учасників ДТП, а також самостійно проводились всі виміри, які були надані як вихідні дані на трасологічне дослідження.

Ці вихідні дані не були доведені до відома власника пошкодженого автомобілю та водіїв - учасників ДТП, які могли не погодитись із ними, а також уточнювати їх в ході огляду та вимірювання. Ці вихідні дані не зазначені і у висновку трасологічного дослідження, що є обов»язковим реквізитом таких досліджень.

Заперечуючи проти такого збирання слідового матеріалу для дослідження, представник ОСОБА_2 ОСОБА_8, вказував, що також знає місце ДТП, у якому бордюрний камінь на ділянці, де відбулось зіткнення автомобілів у ДТП 07.10.2014р., має різну висоту. Але, які саме вихідні дані визначені страховиком для проведення дослідження, є невідомим,

що унеможливлює визнання цього дослідження допустимим доказом у справі.

Колегія вважає спроможними доводи представника позивача, оскільки власник пошкодженого автомобілю має право приймати участь у зборі вихідних даних для дослідження, або, принаймні, має бути з ними ознайомленим, та у випадку непогодження з ними вносити свої зауваження, або просити зафіксувати інші дані, які вважає правильними. Крім того, експерт мав зазначити всі надані страховиком вихідні дані, за якими проводить дослідження, але такі дані відсутні у висновку № 1121-140ТГ.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд вказував, що вищенаведеним висновком трасо- логічного дослідження встановлено, що утворення всього обсягу пошкоджень автомобілю НОМЕР_6, від заявленого контакту з автомобілем «Тойота», р.н. НОМЕР_1, та наступним наїздом на бордюр виключається. Проте, зі змісту дослідження вбачається, що висновки експерта суперечать матеріалам ДАЇ, згідно з якими на схемі ДТП відмічено як місце зіткнення транспортних засобів між собою, так і місце наїзду на бордюрний камінь автомобілю НОМЕР_6, а отже мали утворитись і пошкодження у правій частині цього автомобілю. Між тим, у висновку є посилання на довідку ДАЇ щодо пошкоджень автомобілю Тойта, але така інформація щодо автомобілю Шевроле не висвітлена.

Крім того, в матеріалах справи наявна довіреність № 40 від 17.01.2017р., видана ПрАТ «СК АСКО Донбас Північний» ОСОБА_6 на представництво інтересів страхової компанії у цій справі в Шевченківському районному суді м. Запоріжжя ( а.с. 122), що ставить під сумнів об»єктивність та неупередженість останнього при проведенні за замовленням цього ж страховика транспортно-трасологічного дослідження.

Зважаючи на вищевикладене, колегія не може прийняти в якості допустимого доказу у цій справі висновок № 1121-140ТГ транспортно-трасологічного дослідження. Тому не можна приймати до уваги і зроблений на його підставі звіт № 2385 від 24.04.2015р. про матеріальну шкоду у розмірі 2 304,58 грн., яким враховані тільки лівосторонні пошкодження автомобілю НОМЕР_6.

Відтак, колегія визнає обґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що суд безпідставно відхилив в якості доказу спричиненої позивачу матеріальної шкоди висновки звіту № 2254 від 07.11.2014р., яким враховані всі визначені під час фіксування ДТП працівниками ДАЇ пошкодження (протокол огляду КТЗ) та здійснено безпосередній огляд ТЗ за участі представника страховика.

Згідно з вказаним звітом матеріальна шкода, спричинена володільцю «CHEVROLET CRUZE», д.н. НОМЕР_3,без ПДВ складає 106 026,59 грн.( а.с. 5-13).

Ліміт відшкодування шкоди, заподіяної майну, за полісом № АІ/2819060 складає 50 000 грн., франшиза 1000 грн. Тому в межах ліміту відшкодування, за вирахуванням франшизи та сплаченої суми страхового відшкодування відповідальність страховика становить: 50 000 -1 000 1 304,58 = 47 695,02 грн.

Відповідно до статті 36.2 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний:

у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо у звязку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ);

у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик (МТСБУ) зобов'язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення.

У відповідності з положеннями статті 36.5 вказаного Закону, за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

В цій справі відповідач визнав своє прострочення на 45 дні, вираховуючи початок невиконання зобов»язань з 91 дня після надання заяви потерпілим про виплату страхового відшкодування, яке було виплачено у визначеній ним сумі 24.04.2015р., тобто пеня має бути розрахована за період з 11.03.2015р. до дати звернення з позовом - 19.09.2016р.

В позові позивач просив стягнути пеню лише за рік, що передував зверненню з позовом у сумі 19409,36 грн.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 616 ЦК України, якщо порушення зобо»язання сталося з вини кредитора, суд відповідно зменшує розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника.

Так, ОСОБА_2 з 24.04.2015р. вже знав, що страховик визначив йому суму страхового відшкодування в розмірі 2304,58 грн., що за вирахуванням франшизи склало 1 304,58 грн., отримавши цю суму від страховика на зазначений в заяві рахунок.

Проте, з позовом про стягнення решти суми матеріальної шкоди в межах ліміту відшкодування ОСОБА_2 звернувся до суду лише 19.09.2016р., тобто майже через півтора роки, коли страховик вважав, що узгодив з ним суму та припинив подальші правовідносини. Тому колегія вважає, що такий великий період прострочення стався з вини кредитора позивача у справі ОСОБА_2, що дає підстави вважати достатньою з урахуванням принципу розумності і справедливості суму неустойки у розмірі 304,98 грн., що разом зі страховим відшкодуванням не буде перевищувати встановленого полісом ліміту.

Беручи до уваги все вищенаведене, колегія визнає апеляційну скаргу частково обґрунтованою, тому у відповідності до вимог п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України скасовує оскаржуване рішення суд із ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, постановляючи нове рішення, колегія вирішує питання щодо розподілу судових витрат у справі.

Позивач просив стягнути зі страховика на його користь витрати по оплаті послуг адвоката у сумі 5 000 грн.

Але ці вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

По-перше, матеріали справи одночасно з договором про надання правової допомоги від 26.04.2016р. адвокатом ОСОБА_8 ОСОБА_2 містять також довіреність від 15.09.2016р. на представництво інтересів ОСОБА_2 ( а.с. 19, 20).

В судовому засіданні апеляційного суду при з»ясуванні питання щодо представництва інтересів позивача ОСОБА_8 спочатку відповів за довіреністю, а потім зазначив на підставі договору про надання правової допомоги.

Отже, колегія вважає, що наявність довіреності свідчить про те, що представництво інтересів позивача здійснюється саме на її підставі.

Вказане також підтверджується тим, що надана ОСОБА_8 копія квитанції від 26.04.2016р. не містить всіх встановлених в ній реквізитів, а також проплата 5000 грн. за надання правової допомоги не проведена через фінансову установу.

Позивачем за подання позову сплачено судовий збір у сумі 734 грн. за майнові вимог у сумі 73 409 грн., а задоволено позов на суму 48 000 грн., тому за подання позову йому підлягає компенсацій за рахунок відповідача сума судового збору у розмірі 479,94 грн.

Позивачем за подання апеляційної скарги сплачено судовий збір у сумі 807,40 грн. за майнові вимог у сумі 73 409 грн., а задоволено позов на суму 48 000 грн., тому за подання апеляційної скарги йому підлягає компенсацій за рахунок відповідача сума судового збору у розмірі 527,94 грн.

Разом до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає сума судового збору у розмірі 1077,88 грн.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314-316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12 квітня 2017 року у цій справі скасувати.

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія АСКО-Донбас Північний» на користь ОСОБА_2 страхове відшкодування в сумі 47 695 (сорок сім тисяч шістсот дев»яносто п»ять) гривень 02 копійки, пеню за порушення строків виплати страхового відшкодування в сумі 304 (триста чотири) гривні 98 копійок, а всього 48 000 (сорок вісім тисяч) гривень.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ПрАТ «СК АСКО-Донбас Північний» на користь ОСОБА_2 судовий збір у сумі 1 077 ( одна тисяча сімдесят сім) гривень 88 копійок.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Кочеткова І.В.

ОСОБА_9