Ухвала

іменем україни

19 липня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Коротуна В.М.,

суддів: Кафідової О.В., Писаної Т.О.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання кредитного договору частково недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Харківської області від 25 травня 2016 року та касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 04 листопада 2015 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 25 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У червні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду із вказаним позовом, в якому просила визнати недійсним пункт 2.10 кредитного договору від 13 листопада 2007 року, укладений між ОСОБА_4 та закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк» (далі - ЗАТ «Альфа Банк»).

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 13 листопада 2007 року між ЗАТ «Альфа Банк» та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір для придбання транспортного засобу, пункт 2.10. якого містить посилання про те, що позичальник передав банку у заставу набутий за кредитні кошти автомобіль, в якості основного забезпечення. Разом з тим, ОСОБА_3 вказує про те, що автомобіль є спільною власністю подружжя, однак вона своєї згоди, як співвласника автомобіля, на передачу автомобіля у заставу банку не надавала, а тому вважає вказаний кредитний договір недійсним в частині пункту 2.10.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 04 листопада 2015 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_3 Визнано пункт 2.10. кредитного договору від 13 листопада 2007 року, укладений між ОСОБА_4 та ЗАТ «Альфа-Банк» недійсним. Вирішено питання про судові витрати.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 25 травня 2016 року рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 04 листопада 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 залишено без задоволення.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати рішення місцевого та апеляційного судів, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України (далі - ЦПК України) від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи, вважає, що касаційні скарги підлягають задоволенню частково, враховуючи наступне.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, виходив із того, що за відсутності згоди позивача, як співвласника, щодо передачі автомобіля у заставу було порушено її майнові права, що є підставою недійсності правочину.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення у справі про відмову у задоволені позовних вимог, суд апеляційної інстанції вказав про недоведеність позовних вимог позивача, оскільки остання була обізнана щодо умов кредитного договору, у тому числі і положень про заставу, так як була поручителем за цим же кредитним договором, а тому була обізнана з усіма умовами кредитного договору.

Однак, повністю погодитися із вказаним висновком апеляційного суду не можна.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд, у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України, має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити рішення по суті позовних вимог.

Підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є неправильно встановлені фактичні обставини справи, що полягає у неповному з'ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи (ст. 309 ЦПК України).

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам рішення апеляційного суду не відповідає.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з 19 жовтня 1984 року перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с. 3).

13 листопада 2007 року між ЗАТ «Альфа-Банк» (правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк») та ОСОБА_4 укладено кредитний договір за умовами якого останній отримав у банку кредит у розмірі 37 531,69 доларів США для придбання транспортного засобу, згідно договору купівлі-продажу автомобіля марки Mitsubishi Outlander, державний номер НОМЕР_1, що був укладеним між позичальником та ТОВ «Техно-Арт» 03 листопада 2007 року, (а.с. 5).

Пунктом 2.10. вказаного кредитного договору сторонами погоджено, що кредитне зобов'язання забезпечується заставою, предметом якої є автомобіль марки «Mitsubishi Outlander», державний номер НОМЕР_1.

13 листопада 2007 року на забезпечення виконання кредитного зобов'язання між ОСОБА_3 та ЗАТ «Альфа-Банк» укладено договір поруки, за яким позивач поручилася за виконання ОСОБА_4 обов'язків за кредитним договором (а.с. 46).

Частиною першою ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

За змістом ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу, і, зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства.

Дійшовши вірних висновків про відсутність порушень статей 203, 215 ЦК України, апеляційним судом допущено порушення норм процесуального права, щодо неналежного повідомлення учасника судового процесу про день і місце слухання справи, про що наголошував ОСОБА_4 у поданій касаційній скарзі.

Апеляційний суд розглядає справу з обов'язковим повідомленням осіб, які беруть участь у справі, і у відповідно до вимог ч. 1 ст. 305 ЦПК України відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання особи, яка бере участь у справі, щодо якої немає відомостей про вручення їй повістки, або за її клопотанням, коли повідомлені нею причини неявки буде визнано судом поважними.

Порядок здійснення судового виклику передбачено ст. 74 ЦПК України. При цьому в матеріалах справи повинні бути належні докази такого повідомлення, і якщо відповідні докази відсутні, то сторона не може вважатися повідомленою належним чином.

З матеріалів справи вбачається, що апеляційним судом повістку на адресу відповідача ОСОБА_4 було направлено за невірною адресою, а саме: АДРЕСА_1, замість: АДРЕСА_2 (а.с. 103, 104).

Пунктом 1 статті 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Враховуючи, що ОСОБА_4 не брав участі у справі у суді апеляційної інстанції у зв'язку з неналежним повідомлення про час і місце слухання справи, апеляційний суд фактично позбавив останнього можливості надати суду докази в обґрунтування своїх заперечень.

Належне повідомлення осіб, які беруть участь у справі, є обов'язковим, так як участь у справі є процесуальним правом таких осіб, а згідно зі ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства належить змагальність сторін та доведення суду переконливості своїх доводів.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4 вказує про те, що у зв'язку з тим, що він не приймав участі у перегляді справи у апеляційному суді, останній був позбавлений можливості подати до суду копію заочного рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 грудня 2015 року, що було ухвалено у справі за позовом ОСОБА_4 до ПАТ «Альфа-Банк» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору, яке на момент апеляційного перегляду вступило в законну силу. Цим рішенням встановлено факт неукладеності кредитного договору, що був підписаний 13 листопада 2007 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_4, пункт якого оскаржується у справі, яка переглядається.

Європейський суд з прав людини від 28 листопада 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії» зазначив, що право на справедливий розгляд в суді, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, має тлумачитися у світлі Преамбули до Конвенції, яка проголошує, між іншим, верховенство права як частину спільної спадщини Договірних Сторін. Одним з основних аспектів верховенства права є принцип правової певності, який вимагає, крім іншого, щоб у випадках, коли суди винесли остаточне рішення з якогось питання, їхнє рішення не підлягало сумніву.

За таких обставин колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що апеляційний суд не виконав своїх обов'язків, визначених законом, не сприяв належному повідомленню сторін про час і місце слухання справи, не дослідив обставини, встановлені у заочному рішенні Дзержинського районного суду м. Харкова, що було ухвалено 24 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ПАТ «Альфа-Банк» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору, оскільки у разі їх підтвердження підстави для відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 є іншими.

Оскільки недоліки, допущені судом апеляційної інстанції при перегляді справи, не можуть бути усунені при касаційному розгляді справи, рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд за правилом ст. 338 ЦПК України.

Керуючись статтями 333, 335, 338, , 343-345, 349 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 25 травня 2016 року скасувати, а справу передати на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Коротун

Судді: О.В. Кафідова

Т.О.Писана

О.В.Умнова

І.М. Фаловська