Справа № 303/589/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі:

Головуючого судді: Бисага Т.Ю.

суддів: Кондор Р.Ю., Собослой Г.Г.,

при секретарі: Шукаль О.Я.,

за участю сторін - ОСОБА_1, ОСОБА_2,ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4, на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 06 червня 2017 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_4 про дострокове розірвання договору позички,

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ФОП ОСОБА_4 про дострокове розірвання договору позички.

Позов мотивує тим, що 01.12.2015 року між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_4 був укладений договір позички нежитлового приміщення, а саме 1/2 частини торгівельно-офісної будівлі, що розташована за адресою: м. Мукачево, вул. Грушевського, 31/А, строком до 30.09.2018 року. Згідно даного договору позичкодавець вправі достроково розірвати договір позички до терміну його закінчення, якщо з непередбачуваних обставин воно стало йому потрібно для власних цілей. Так, позивач завчасно повідомив про це відповідача, однак остання добровільно повертати приміщення не бажає.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 06 червня 2017 року позовні вимоги задоволено повністю.

Договір позички нежитлового приміщення укладеного 01 грудня 2015 року між ОСОБА_4 В`ячеславом Михайловичем та ФОП ОСОБА_4 - розірвано.

Стягнуто з ОСОБА_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, мешканки ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_4 В`ячеслава Михайловича, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_1, - 640 (шістсот сорок) гривень сплаченого судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу на рішення, якою просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія приходить до наступного висновку.

Як встановлено в судовому засіданні, - згідно Договору позички нежитлового приміщення від 01.12.2015 року укладеного між ОСОБА_1 і ФОП ОСОБА_4, позивач передав відповідачу у безоплатне строкове користування (позичку) нерухоме майно, а саме 1/2 частину торгівельно-офісної будівлі, що розташована за адресою: м. Мукачево, вул. Грушевського, 31/А, що належить йому праві приватної власності, для користування протягом встановленого договором строку до 30 вересня 2018 року.

Згідно зі ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 530 ЦК України передбачає, що якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до вимог ст. ст. 827, 828 ЦК України, за договором позички одна сторона (позичкодавець) безоплатно передає або зобов'язується передати другій стороні (користувачеві) річ для користування протягом встановленого строку. Користування річчю вважається безоплатним, якщо сторони прямо домовилися про це або якщо це випливає із суті відносин між ними. Договір позички речі побутового призначення між фізичними особами може укладатися усно. Договір позички між юридичними особами, а також між юридичною та фізичною особою укладається у письмовій формі. Договір позички транспортного засобу (крім наземних самохідних транспортних засобів), в якому хоча б однією стороною є фізична особа, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до п. 3.1 зазначеного договору, ОСОБА_1 при виконанні приписів передбачених у п'ятому абзаці має право вимагати розірвання договору, якщо в зв'язку з непередбачуваними обставинами «майно» стало потрібно йому самому.

Для розірвання договору позички на підставі п. 1 ч. 2 ст. 834 ЦК позичкодавець має довести у суді наявність двох обставин: 1) виникнення у нього самого потреби у використанні речі, яка є предметом договору; 2) обставини, в силу яких у позичкодавця виникла потреба у використанні речі, не були передбачуваними при укладанні договору.

На підставі вищенаведеного колегія вважає, що за загальним правилом ст. 834 ЦК України, відносини позички припиняються по закінченні строку договору позички, визначеного у самому договорі або відповідно до положень ст. 831 ЦК. Разом з тим за настання певних обставин, передбачених ч. 2 ст. 384 ЦК України, договір позички може бути розірваний достроково. Дострокове розірвання договору позички допускається за волею користувача, позичкодавця або третьої особи, яка стала власником речі, що передана у користування за договором позички.

Так, користувач має право в односторонньому порядку відмовитися від договору позички та повернути річ в будь-який час, не чекаючи закінчення строку договору. Це правило випливає із безоплатного характеру договору позички, оскільки через це цього дострокове повернення речі позичкодавцю не може негативно вплинути на його майнові інтереси.

Частина 2 коментованої статті 384 ЦК України визначає випадки дострокового розірвання договору позички на вимогу позичкодавця. Останній вправі вимагати розірвання договору позички та повернення речі у випадку якщо у зв'язку з непередбачуваними обставинами річ стала потрібною йому самому. Це положення також пов'язано із безоплатним характером договору позички та переважно дружніми особистими відносинами між позичкодавцем та користувачем.

Розірвання договору позички з вищеперерахованих умов є правом, а не обов'язком сторін. У зв'язку з цим сторони в договорі можуть визначити будь-які інші умови розірвання договору на вимогу тієї чи іншої сторони, або обмежити позичкодавця чи користувача у реалізації права, передбаченого ЦК.

Таким чином, суд першої інстанції безпідставно дійшов однобічного висновку про необхідність розірвання договору позички, поклавши в основу рішення (як доказ виникнення непередбачуваних обставин після укладення правочину від 01.12.2015 року) виключно надану позивачем виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про внесення запису від 04.11.2004 року щодо підприємництва позивача.

Окрім цього, жодних прямих доказів того, що він дійсно займається підприємницькою діяльністю, у зв'язку із здійсненням якої надане у позичку майно стало потрібне йому самому, позивач не надав.

Таким чином, суд першої інстанції не в повному обсязі зясував обставини, які мають істотне значення для справи.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції, відповідно до ч.1 ст. 309 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.303, 304, 307, 309, 316, 319 ЦПК України, судова колегія,

Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 06 червня 2017 року скасувати, ухвалити по справі нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_4 про дострокове розірвання договору позички відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді