Провадження №4-с/760/52/17
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2017 року Солом'янський районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді - Усатової І.А.

при секретарі - Літвінчук А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Києві цивільну справу за скаргою Публічного акціонерного товариства "РОДОВІД БАНК" на дії державного виконавця, заінтересовані особи: Солом'янський районний відділ державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_1 -

В С Т А Н О В И В:

ПАТ "Родовід Банк" звернулося до суду зі скаргою і просить:

визнати незаконними дії головного державного виконавця Солом'янського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Штойко Людмили Романівни при винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувану від 14.09.2016 року по виконавчому провадженню № 49448018,

скасувати постанову головного державного виконавця Солом'янського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Штойко Людмили Романівни від 14.09.2016 року про повернення виконавчого документа стягувану по виконавчому провадженню № 49448018;

зобов'язати головного державного виконавця Солом'янського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Штойко Людмили Романівни відновити виконавче провадження №49448018.

Скарга обґрунтована тим, що 09.08.2013 Солом'янським районним судом м. Києва було ухвалено рішення по цивільній справі №2-3209/13 за позовом АТ «РОДОВІД БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, яким задоволено вимоги Банку, 08.10.2015 на підставі вищезазначеного рішення АТ «РОДОВІД БАНК» отримав виконавчий лист та звернувся до Солом'янського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві з заявою про відкриття виконавчого провадження.

Пояснено, що 25.11.2015 Солом'янським районним відділом державної виконавчої служби у м. Києві було відкрито виконавче провадження №49448018 з примусового виконання виконавчого листа.

Скаржник вказав, що 28.11.2016 отримав постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві від 14.09.2016 по виконавчому провадженню №49448018, яка винесена головним державним виконавцем Солом'янського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Штойкою Л.Р.

Як зазначив скаржник, підставою для повернення виконавчого документа є те, що

у результаті вжитих державним виконавцем заходів з'ясовано майно, на яке можливо звернути стягнення у боржника відсутнє, а саме: згідно відповіді Державного реєстру речових прав на нерухоме майно нерухоме майно за боржником не зареєстровано, згідно відповідей установ банків кошти на розрахункових рахунках у боржника відсутні. Також за місцем реєстрації боржник відсутній. Згідно відповідей УДАІ м. Києва за боржником зареєстровані транспортні засоби, які оголошено було в розшук, розшук яких здійснювався органами внутрішніх справ, та не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку.

Скаржник вважає, що оскаржувана постанова державним виконавцем винесена з порушенням норм матеріального права.

Зокрема посилається на те, що згідно відомостей із Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень за виконавчим провадженням № 49448018 головним державним виконавцем Солом'янського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві не було накладено арешт на все майно боржника при відкритті виконавчого провадження №49448018. Крім того, згідно копії Витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, за Договором застави транспортного засобу об'єктом обтяження боржника ОСОБА_1 є транспортний засіб Renault Kangoo 2006 року, номер державної реєстрації НОМЕР_1, обтяжувач АТ «РОДОВІД БАНК».

У скарзі пояснено, що в постанові про повернення виконавчого документа стягувачеві від 14.09.2016 зазначено, що згідно відповідей УДАІ м. Києва за боржником зареєстровані транспортні засоби, які оголошено було в розшук, розшук яких здійснювався органами внутрішніх справ, та не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку, однак, на думку скаржника, розшук транспортного засобу, яке знаходиться в заставі, здійснювався не рік, як зазначає головний державний виконавець в постанові від 14.09.2016, з огляду на ті обставини, що постанова про відкриття виконавчого провадження №49448018 була постановлена 25.11.2015, а постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві 14.09.2016, тобто, розшук автомобіля проводився не рік, а значно менше часу, і державним виконавцем винесено передчасно постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, без дотримання вимог в тому числі ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження».

Виходячи з цього, скаржник просить задовольнити скаргу.

Представник скаржника в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, скаргу підтримав і просив її задовольнити.

Заінтересовані особи в судове засідання не з'явилися, будучи належним чином повідомленими про розгляд справи, однак, їх неявка не перешкоджає розгляду справи у їх відсутність.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Так, скаржник посилається у скарзі на ту обставину, що постанова про відкриття виконавчого провадження №49448018 була постановлена 25.11.2015, а постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві 14.09.2016, тобто, розшук автомобіля проводився не рік, а значно менше часу, і державним виконавцем винесено передчасно постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, без дотримання вимог в тому числі ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», на що слід зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 25.11.2015 державним виконавцем відкрито виконавче провадження по виконанню рішення Солом'янського районного суду м. Києва у справі № 2-3209/13 про стягнення зі ОСОБА_1 на користь ПАТ «Родовід Банк» суму у розмірі 9626,38 доларів США та 63 005,62 грн., ВП №49448018.

Постановою про об'єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження від 14.09.2016, головним державним виконавцем Солом'янського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Штойкою Л.Р. об'єднано виконавчі провадження №47829615 та №47964494, у зведене виконавче провадження №53292378.

Постановою про приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження головного державного виконавця Солом'янського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Штойкою Л.Р. від 14.09.2016, при примусовому виконанні виконавчого листа №3209/13, виданого 08.10.2015 Солом'янським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Родовід Банк» суми у розмірі 9626,38 доларів США та 63 005,62 грн., у зв'язку з тим, що у відділі перебуває декілька виконавчих документів щодо стягнення з одного боржника, ВП №49448018 приєднано до зведеного ВП №53292378.

Постановою про повернення виконавчого документа стягувачеві, винесеною 14.09.2016 головним державним виконавцем Солом'янського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Штойкою Л.Р. по виконавчому провадженню №49448018, виконавчий документ повернуто стягувачеві. Підставою для повернення виконавчого документа є те, що у результаті вжитих державним виконавцем заходів з'ясовано майно, на яке можливо звернути стягнення у боржника відсутнє, а саме: згідно відповіді Державного реєстру речових прав на нерухоме майно нерухоме майно за боржником не зареєстровано, згідно відповідей установ банків кошти на розрахункових рахунках у боржника відсутні. Також за місцем реєстрації боржник відсутній. Згідно відповідей УДАІ м. Києва за боржником зареєстровані транспортні засоби, які оголошено було в розшук, розшук яких здійснювався органами внутрішніх справ, та не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку.

Як вбачається з копії матеріалів виконавчого провадження №49448018, Постановою про розшук майна боржника у ВП №47829615 від 03.08.2015, оголошено в розшук всі транспортні засоби, що зареєстровані за боржником ОСОБА_1.

Як було вищевстановлено судом, дане ВП в подальшому об'єднано у зведене виконавче провадження №53292378, таким чином, судом встановлено, що розшук транспортного засобу боржника ОСОБА_1 здійснювався більше року, а не менше року, як на те посилався скаржник.

Таким чином, суд вважає позицію скаржника необгрунтованою, виходячи з наступного.

Згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» Закон № 606-XIV від 21.04.1999 виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Статтею 2 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу. Інші органи, установи, організації і посадові особи провадять окремі виконавчі дії у випадках, передбачених законом, у тому числі відповідно до статті 5 цього Закону, на вимогу чи за дорученням державного виконавця. При цьому вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов'язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України. Невиконання законних вимог державного виконавця тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Виходячи із засад цивільного судочинства, судове рішення, як таке, вже само по собі являється актом примусу, спрямованим на вчинення тих чи інших дій в інтересах та на користь учасників судового провадження.

Згідно зі ст 17 вищезазначеного закону примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи: в тому числі виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті.

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про виконавче провадження" саме державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення, зазначеного в статті 18 цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, що відповідає конституційному положенню щодо обов'язковості виконання судових рішень на всій території України (ст. 124 Конституції України).

Відповідно до положень частини першої та шостої ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Підстави для повернення виконавчого документа стягувачу визначені у статті 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно п. 7 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, у зв'язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи майно боржника, розшук яких здійснювався органами внутрішніх справ, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку.

Встановлено, що у зв'язку з тим, що станом на 14.09.2016 транспортний засіб, який належить боржнику та оголошено у розшук 03.08.2015 (пройшов рік) не розшукано, а також в ході виконання даного рішення суду, державним виконавцем вчинено всі дії щодо виявлення належного боржнику майна, на яке можливо звернути стягнення в рахунок погашення заборгованості та встановлено, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними, державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувану відповідно до п.7 ст. 47 закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до п. 7 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» повернення виконавчого документа стягувану з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторного пред'явлення даного виконавчого документа на виконання.

Рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до положення п.1 ч. 1 ст. 385 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

Державний виконавець як працівник органу державної виконавчої служби за ст. 6 Закону України "Про виконавчу службу", зобов'язаний сумлінно виконувати службові обов'язки, не допускати у своїй діяльності порушення прав громадян та юридичних осіб, гарантованих Конституцією України та законами України, а з огляду на ст. 6 Закону України "Про виконавче провадження" використовувати надані йому права у точній відповідності до закону.

Дії державного виконавця, його відмова від вчинення певної виконавчої дії, зволікання з вчиненням виконавчих дій, а також відмова у задоволенні заяви про відвід державного виконавця можуть бути оскаржені особами, які беруть участь у виконавчому провадженні або залучаються до виконання виконавчих дій у встановленому цим Законом порядку.

Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що в межах процедури виконавчого провадження державним виконавцем вжито всіх необхідних заходів щодо розшуку майна боржника.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що скарга Публічного акціонерного товариства "Родовід Банк" на дії державного виконавця, заінтересовані особи: Солом'янський районний відділ державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_1, є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

В той же час, відповідно до положень п. 7 ст. 47 Закону України «Про виконавче проводження», повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.1, 2, 19, 47 Закону України "Про виконавче провадження", ст.ст. 383-387 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні скарги Публічного акціонерного товариства "Родовід Банк" на дії державного виконавця, заінтересовані особи: Солом'янський районний відділ державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_1 - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції протягом п'яти днів з дня її проголошення.

У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: І. А. Усатова