Справа № 654/99/17-ц
Провадження № 2/654/345/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.08.2017 м. Гола Пристань Голопристанський районний суд Херсонської області у складі:

головуючої судді Охтень А.А.,

при секретарі Шешеня М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за невиконання рішення, -

ВСТАНОВИВ:

23 січня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом. В його обґрунтування зазначає, що 14.04.2008 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, за яким ОСОБА_2 були надані грошові кошти в сумі 1489750,00 грн., що складало 295000,00 доларів США без сплати відсотків з кінцевим терміном повернення до 01.09.2009 року. В зв'язку з тим, що боржник свої зобов'язання по поверненню боргу не виконав, судовим рішенням з нього було стягнуто суму заборгованості за вищевказаним правочином в загальній сумі 1954882,84 грн. На теперішній час рішення суду залишається невиконаним в повному обсязі, а тому ОСОБА_1 просить стягнути з відповідача на свою користь згідно ст. 625 ЦК України 3% річних в сумі 161539,89 грн. та інфляційні збитки в сумі 1645511,68 грн., які нараховані в межах строку позовної давності. Крім цього, просить стягнути моральну шкоду в розмірі 50000 грн., яка була заподіяна йому через хвилювання та переживання, що він зазнав у зв'язку з неповерненням своїх коштів.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав на підставах викладених в позовній заяві та наполягав на їх задоволенні.

Відповідач та його представник в судове засідання не з'явилися, причини неявки суду не повідомили. Про час та місце розгляду справи повідомлялись своєчасно та належним чином.

За наявності матеріалів у справі, суд вважає можливим розглянути позов у відсутності відповідача та за згодою позивача ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає ст. 224 ЦПК України.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 14 квітня 2008 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, за яким позивач надав у борг відповідачу грошові кошти в сумі 1489750,00 грн., що на день укладення договору було еквівалентно 295000,00 доларів США. з кінцевим терміном повернення 01.09.2009 року.

Вказані обставини встановлені судовими рішеннями в цивільній справі № 2114/2-4372/11, а тому згідно положень ч.3 ст. 61 ЦПК України, доказуванню не підлягають.

Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 03 квітня 2012 року позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені в повному обсязі. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 14.04.2008р. в загальній сумі 1955242,00 грн., з яких: 1793800,00 грн. - сума основного боргу, 191442,00 грн. - три відсотки річних від простроченої суми за три роки. Вирішено питання стосовно судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 17 жовтня 2013 року рішення суду першої інстанції в частині стягнення суми боргу було змінено з 1955242,00 грн. до 1954852,84 грн. За текстом вказаного рішення вбачається, що стягнута апеляційним судом загальна сума складається з суми основного боргу в розмірі 1791109,30 грн. та суми 3% річних в розмірі 163743,54 грн.

Виконавчий лист по вказаному судовому рішенню був пред'явлений до примусового виконання в органи ДВС та до теперішнього часу залишається невиконаним, що підтверджено матеріалами справи.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

За відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

З огляду на зазначене та враховуючи, що рішенням суду з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто суму позики в розмірі 1791109,30 грн. і таке зобов'язання зводиться до сплати грошей, отже, є грошовим зобов'язанням, що дає підстави для стягнення на користь позивача 3 % річних від простроченої суми та інфляційних втрат, які входять до складу грошового зобов'язання, оскільки боржник зобов'язаний відшкодувати дані кошти за час виконання рішення суду про стягнення суми.

Визначаючи розмір 3% річних суд керується наступною формулою, за якою сума боргу множиться на 3% річних та множиться на кількість днів прострочення в межах строку позовної давності - трьох років до дати звернення з позовом до суду.

Таким чином, розмір 3% річних складає 147243,42 грн. (1791109,30 (сума основного боргу встановлена рішенням апеляційного суду Херсонської області) * 3% * 1001 (кількість днів в період з 24.01.2014 по 20.10.2016 року.

Розмір інфляційних збитків судом визначено за формулою щомісячного перемноження суми боргу на індекс інфляції, показник якого взятий з офіційного віснику України "Урядовий кур'єр" за період прострочення заборгованості (з лютого 2014р. по жовтень 2016 року) та за мінусом самої суми боргу. (приклад: сума основного боргу 1791109,30 грн. * 100,6 індекс інфляції за лютий 2014р. - 1791109,30 = 10746,66 грн., що являється сумою інфляційного знецінення суми боргу за один конкретний календарний місяць.

За результатом проведення вказаної математичної дії за весь період прострочення (з 02.2014 по 10.2016рр.) та додаванням отриманих сум було визначено загальний розмір інфляційних збитків, який склав 1237656,53 грн., а тому саме ця сума підлягає до стягнення на користь позивача.

Враховуючи те, що позивач в позовних вимогах визначив кінцевою датою нарахувань 20.10.2016 року, а суд згідно положень ст. 11 ЦПК України не може вийти за межі позовних вимог, то проведені розрахунки здійснювались саме виходячи з цих обставин справи.

Позовні вимоги про стягнення моральної шкоди не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема, коли це визначено Конституцією України або випливає з її положень; у випадках, передбачених ЦК України чи іншим спеціальним Законом чи випливає з договору.

Статтею 23 та главою 71 ЦК України не передбачено стягнення моральної шкоди, внаслідок неналежного виконання договірних зобов'язань по договору позики однією із сторін таких договірних зобов'язань.

З огляду на положення статті 611 ЦК України відшкодування моральної шкоди в зобов'язальних правовідносинах можливе в разі встановлення такого правового наслідку порушення зобов'язання безпосередньо в договорі.

Однак, укладений між сторонами договір суду надано не було, як і не було доведено, що вказаний правочин передбачає такий правовий наслідок порушення зобов'язань як відшкодування моральної шкоди, а тому правові підстави для стягнення на користь ОСОБА_1 грошових коштів за завдану моральну шкоду відсутні.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 179, 208, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, ст. ст. 23, 509, 526, 530, 611, 625 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 3% річних в сумі 147243 (сто сорок сім тисяч двісті сорок три) гривні 42 коп. та інфляційні збитки в сумі 1237656 (один мільйон двісті тридцять сім тисяч шістсот п'ятдесят шість) гривень 53 коп., а всього на суму: 1 384 899 (один мільйон триста вісімдесят чотири тисячі вісімсот дев'яносто дев'ять) гривень 95 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку через Голопристанський районний суд протягом 10 днів з дня його оголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом десяти з дня отримання його копії.

Суддя: А. А. Охтень