Михайлівський районний суд Запорізької області
Справа № 321/1692/16-ц
Провадження № 2/321/84/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 серпня 2017 року смт. Михайлівка

Михайлівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Олійника М.Ю.

за участю:

секретаря судового засідання Цаплі Г.В.

представника позивача Самофала Ю.В.

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок злочину,

В С Т А Н О В И В:

Вироком Михайлівського районного суду ОСОБА_4 засуджено за ч.2 ст.286 КК України до 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_4 від відбуття призначеного покарання у вигляді позбавлення волі , якщо він протягом двох років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього, відповідно до ст..76 КК України обов'язки. В позові ОСОБА_3 зазначила, що в результаті вчинення ОСОБА_4 дорожньо-транспортної пригоди, згідно висновку судово-медичного експерта № 37 від 23 березня 2016 року їй були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепо мозкової травми, забію головного мозку III ст. з геморагічним компонентом лобних долей з обох сторін, черв'я та лівої гемисфери мозочку, плоскістні гематоми потиличних, лівої скроневої долей, травматичний субарахноідального крововиливу, лінійного перелому кісток основи черепу, пневмоцефалії, подапоневротичної гематоми правої скронево-тім'яно-потиличної долі, травматичного пошкодження зорового нерву, які кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження які небезпечні для життя на час утворення. Після отримання з вини водія ОСОБА_4 тілесних ушкоджень, вона пройшла курс лікування як в Михайлівському територіально медичному об'єднанні, так і в Запорізькій обласній клінічній лікарні, де знаходилась з 23 грудня 2015 року по 27 січня 2016 року та з 08 серпня 2016 року по 19 серпня 2016 року. На початку лікування обвинувачений сплачував їй частково витрати, але починаючи з січня 2016 року відшкодування на її лікування він не надає. За лікування у відділенні нейрохірургії Запорізької обласній клінічній лікарні з 05 січня 2016 року по 27 січня 2016 року нею було сплачено всього грошових коштів в сумі 21044 грн.43 коп., із яких в тому числі, страховий платіж в сумі 180 грн., за проведення томографії 850грн., та УЗД щитовидної залози 100 грн. Продовжуючи лікування в цій лікарняній установі з 08 серпня 2016 р по 19 серпня 2016 року нею було витрачено на лікування 5344 грн.61 коп. Відповідно до довідки до акту огляду медико - соціальної експертної комісії серії АВ №0669911 від 05 травня 2016 року в зв'язку з отриманими травмами в результаті ДТП їй встановлена 2 група інвалідності. Крім того, внаслідок ДТП, їй спричинена моральна шкода, яка полягає в заподіянні їй душевних страждань, що призвели до вимушених змін і її життєвих і виробничих стосунках, не можливістю займатись улюбленою справою, суттєвого погіршення стану здоров'я, наслідком чого вона отримала 2 групу інвалідності, постійне погане самопочуття, втрата сил та апетиту, реального почуття часу, інтересу до навколишнього суспільного життя, постійне вживання заспокійливих та інших ліків, перенесення сильного фізичного білю спричиненого нанесеними їй тілесними ушкодженнями. Розмір спричиненої моральної шкоди оцінює в 50 000 грн. Крім цього, того для участі на досудовому слідстві, в судовому засіданні та зверненні до суду з вказаним позовом вона потребувала юридичної допомоги, за послуги адвоката нею було сплачено 1000 грн. Таким чином, сума матеріальних збитків, що завдані їй злочином складає 26389 грн.00 коп., розмір моральної шкоди дорівнює 50000 грн. та за юридичні послуги 1000 грн. Внаслідок того, що ОСОБА_4 керував транспортним засобом який йому не належить, особою яка є володільцем транспортного засобу, яким скоєно злочин згідно технічного паспорту є ОСОБА_5 За вказаних обставин, спричинену матеріальну, моральну шкоду та судові витрати просить стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5

В судовому засіданні представник позивача Самофал Ю.В. просив задовольнити позов, на підставах, викладених у позовні заяві.

Представник відповідача ОСОБА_2 заперечувала проти задоволення позову, у зв'язку з не доведенням позивачем розміру витрат на лікування, а також необґрунтованістю позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди. Також нею були надані письмові заперечення (т. 2 а.с. 4-6) відповідно до яких позов не підлягає задоволенню, оскільки ОСОБА_4 в січні 2016 року відшкодовано 16700 грн. Відшкодуванню підлягають тільки витрати на стаціонарне лікування, тому витрати здійснені в інший період в сумі 11993 грн. відшкодуванню також не підлягають. На дімку представника відповідача позивачем безпідставно вимагається відшкодування на купівлю не медичних засобів, серветок, пакетів, продуктів харчування. Отже позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди не підлягають задоволенню повністю. Щодо стягнення моральної шкоди, представник відповідача просила врахувати незадовільний майновий стан відповідача і відповідно зменшити суду відшкодування на підставі ч. 4 ст. 1193 ЦП України.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову, враховуючи таке:

Як встановлено в ході судового розгляду справи, 23 грудня 2015 року, приблизно о 18 годині, в темну пору доби, в смт. Михайлівка Михайлівського району Запорізької області, водій ОСОБА_4 керуючи технічно справним автомобілем НОМЕР_1, з увімкнутим ближнім освітленням фар, здійснював рух по вулиці Пушкіна в північному напрямку в бік с. Орлянське Василівського району Запорізької області, обравши швидкість руху керованому ним транспортному засобу 40/50 км/год. У той час, в попутному напрямку по його смузі руху, рухалась пішохід ОСОБА_3 у зустрічному напрямку руху рухався невстановлений вантажний автомобіль, швидкість руху якого складала приблизно 60 км/год. з увімкнутим ближніми фарами світла. В момент роз'їзду із зустрічним транспортним засобом, ОСОБА_4 засліпило світлом передніх фар, та ОСОБА_4 продовжуючи свій рух, маючи технічну можливість запобігти наїзду на пішохода, не вжив негайних заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, та навпроти домоволодіння АДРЕСА_1 здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3 Внаслідок дорожньо-транспортної події, потерпілій ОСОБА_3, згідно висновку судово-медичного експерта № 37 від 23 березня 2016 року, спричинені тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку III ст. з геморагічним компонентом лобних долей з обох сторін, черв'я та лівої гемисфери мозочку, плоскістні гематоми потиличних, лівої скроневої долей, травматичний субарахноідального крововиливу, лінійного перелому кісток основи черепу, пневмоцефалії, подапоневротичної гематоми правої скронево-тім'яно-потиличної долі, травматичного пошкодження зорового нерву, які кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження, які небезпечні для життя на час утворення.

Вироком Михайлівського районного суду від 25 серпня 2008 року ОСОБА_4 був засуджений за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та йому було призначене покарання у вигляді чотирьох років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання у вигляді позбавлення волі, якщо він протягом двох років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього, відповідно до ст.76 КК України, обов'язки: не буде виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання або навчання (а.с.4-5).

Як було встановлено судом у кримінальному провадженні, ДТП сталася з вини водія ОСОБА_4, який порушив вимоги Правил дорожнього руху України.

Відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 1 ст.1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У пункті 2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року №6 судам роз'яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Пунктом 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», роз'яснено, що особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).

Не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК.

У відповідності до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, судом встановлено, що власником транспортного засобу - автомобіля НОМЕР_2 є громадянин ОСОБА_5 ( а.с. 36).

Судом встановлено, що особа, винна у скоєнні ДТП - ОСОБА_4, та власник автомобіля НОМЕР_3 - ОСОБА_5 не перебувають у трудових відносинах.

ОСОБА_5 добровільно передав вказаний автомобіль ОСОБА_4 та надав йому реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Вказані обставини відповідачами не заперечуються.

Отже, в силу вищевказаних вимог закону та обставин справ, саме ОСОБА_4, як особа, що на законній підставі керувала транспортним засобом, вина якої у вчиненні ДТП доведена, відповідним вироком суду, має нести відповідальність за завдання шкоди ОСОБА_6, а не власник автомобіля - ОСОБА_5

Тому в задоволенні позову в частині позовних вимог до ОСОБА_5 слід відмовити.

Щодо розміру матеріальної шкоди суд відмічає:

Згідно з висновком судово-медичного експерта № 37 від 23 березня 2016 року, ОСОБА_3 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку III ст. з геморагічним компонентом лобних долей з обох сторін, черв'я та лівої гемисфери мозочку, плоскістні гематоми потиличних, лівої скроневої долей, травматичний субарахноідального крововиливу, лінійного перелому кісток основи черепу, пневмоцефалії, подапоневротичної гематоми правої скронево-тім'яно-потиличної долі, травматичного пошкодження зорового нерву, які кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження, які небезпечні для життя на час утворення.

Відповідно до виписки із медичної картки стаціонарного хворого № 22779 нейрохірургічного відділення ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 знаходилася на стаціонарному лікуванні в Запорізькій обласній клінічній лікарні з 24 грудня 2015 року по 28 січня 2016 року з діагнозом: забій головного мозку III ст. геморагічним компонентом лобних долей з обох сторін, черв'я та лівої гемисфери мозочку, плоскісні гематоми потилочних, лівої скроневої долей, травматичний субарахноідального крововиливу, лінійного перелому кісток основи черепу, пневмоцефалії, подапоневротичної гематоми правої скронево-тьмяно потилочної долі (а.с. 31).

Згідно з медичною карткою стаціонарного хворого № 13897 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 знаходилася на стаціонарному лікуванні в Запорізькій обласній клінічній лікарні у період з 8 серпня 2017 року по 19 серпня 2016 року.

Згідно з листками призначення (а.с. 166, 234 ) ОСОБА_3 призначалися відповідні медичні препарати.

У картах інтенсивної терапії (а.с.137-165) зазначені стан хворої ОСОБА_3 та застосовані медикаменти.

Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії НОМЕР_4 від 4 травня 29017 року, ОСОБА_7 була встановлена ІІ група інвалідності, дата чергового огляду 4 травня 2018 року (а.с. 83).

Згідно накладної за № 120892 від 05 січня 2016 року та фіскального чеку за № 0018, ОСОБА_3 було витрачено 75 грн. 66 коп. на придбання лікарського засобу (а.с. 6-7).

Відповідно до копії фіскального чеку за № 12190, ОСОБА_3 витратила на придбання лікарських засобів 245 грн. 41 коп., відповідно до копії фіскального чеку, ОСОБА_3 витратила на придбання лікарських засобів 1913 грн. 42 коп. (а.с. 8).

У відповідності до товарного чеку за № 212-00000822 від 05 січня 2016 року ОСОБА_3 витратила на придбання ліків в розмірі 27 грн. 22 коп. (а.с. 9).

Згідно фіскального чеку за № 140123, ОСОБА_3 було витрачено 338 грн. 12 коп. на купівлю лікарського засобу (а.с. 10).

З фіскальних чеків за № 141253, за № 12192, та за № 141254 судом встановлено, що ОСОБА_3 були витрачені на лікування грошові кошти в загальній сумі 2359 грн.08 коп. (а.с. 11).

Відповідно до товарного чеку за № 212-00001385 від 07 січня 2016 року, ОСОБА_3 було витрачено на придбання лікарського засобу 13 грн. 09 коп. (а.с. 12).

У відповідності до фіскального чеку за № 140137 ОСОБА_3 було витрачено на придбання ліків та лікарських засобів 2963 грн. 39 коп., у відповідності до фіскального чеку за № 141306 ОСОБА_3 було витрачено на придбання ліків та лікарських засобів 380 грн. 13 коп. (а.с. 13).

Згідно товарного чеку за № 212-00001574 ОСОБА_3 витратила на придбання лікарських засобів 54 грн. 44 коп. (а.с. 14-15).

Відповідно до фіскального чеку за № 140168 ОСОБА_3 була витрачена грошова сума в розмірі 263 грн. 30 коп. (а.с. 16).

У відповідності до фіскального чеку за № 141325 ОСОБА_3 була витрачена грошова сума у зв'язку з необхідністю лікування в розмірі 1785 грн. 06 коп. (а.с. 17).

З фіскального чеку за № 141397 судом встановлено, що ОСОБА_3 було витрачено 341 грн. 05 коп. (а.с. 18).

Згідно ксерокопії фіскального чеку за № 141396 судом встановлено, що ОСОБА_3 витратила 1802 грн. 22 коп. (а.с. 19).

Відповідно до товарного чеку за № 212-00001918 від 10 січня 2016 року, ОСОБА_3 було витрачено 27 грн. 22 коп. на придбання лікарського засобу (а.с. 20).

У відповідності до фіскальних чеків за № 77207 на суму 181 грн. 44 коп., за № 140182 на суму 1962 грн. 06 коп. ОСОБА_3 витратила вказані суми на придбання ліків та лікарських засобів (а.с. 21).

Згідно фіскального чеку за № 141526, ОСОБА_3 витратила 241 грн. 27 коп. (а.с. 22).

Відповідно до фіскального чеку за № 141525. ОСОБА_3 витрачено 2106 грн. 71 коп. ( а.с. 23)

З фіскального чеку за № 141613, судом встановлено, що ОСОБА_3 витратила 1663 грн. 50 коп. ( а.с. 24)

У відповідності до фіскального чеку за № 141614, судом встановлено, що ОСОБА_3 витрачено 237 грн. 10 коп. (а.с. 25).

Згідно фіскальних чеків від 08 серпня 2016 року на суму 2206 грн. 87 коп., від 10 серпня 2016 року на суму 11 грн. 40 коп., від 10 серпня 2016 року на суму 1000 грн., від 13 серпня 2016 року на суму 1828 грн., від 17 серпня 2016 року на суму 177 грн. 99 коп., від 19 серпня 2016 року на суму 233 грн. 13 коп. і 368 грн. 08 коп. ОСОБА_8 витратила зазначені грошові кошти у зв'язку з лікуванням (а с. 35).

Отже, позивачем надано відповідні докази витрат на загальну суму 22675,16 грн. (75,66 + 245,41 + 1913,42 + 27,22 + 338,12 + 1752,75 + 225,41 + 380,92 + 13,09 + 2063,39 + 380,13 + 54,44 + 263,30 + 1785,06 + 341,05 + 1802,22 + 27,22 + 181,44 + 1962,06 + 241,27 + 2106,71 + 1663,50 + 237,10 + 177,99 + 233,13 + 2205,87 + 1828,70 + 11,50 + 40 + 368,08).

Водночас судом не можуть бути прийняті в якості належних і допустимих доказів копії відповідних товарних чеків, а саме: копію товарного чеку від 01 лютого 2016 року та копію фіскального чеку від 01 лютого 2016 року на 765 грн. 40 коп. (а.с. 26), копію товарного чеку від 01 березня 2016 року та фіскального чеку від 01 березня 2016 року на 440 грн. 20 коп., копію товарного чеку від 01 березня 2016 року на 311 грн. ( а.с. 27), копію товарного чеку та копію фіскального чеку від 02 березня 2016 року на 185 грн. 70 коп., копію товарного чеку та копію фіскального чеку від 07 квітня 2016 року на 131 грн. 30 коп. ( а.с. 28), копію фіскального чеку від 31 березня 2016 року на 850 грн.. копію фіскального чеку від 31 березня 2016 року на 100 грн., на загальну суму 2743,60 грн., оскільки позивачем не було надано їх оригінали на вимогу суду, а стороною відповідача, вказані витрати категорично заперечувались,

Відповідно до п.19 постанови Пленуму № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розмір витрат на ліки, лікування, протезування (крім протезів із дорогоцінних металів), предмети догляду за потерпілим визначається на підставі виданих лікарями рецептів, довідок або рахунків про їх вартість.

Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

В обгрунтування понесених витрат на лікування позивачем були надані численні квитанції. Проте не всі витрати є виправданими та підтверджені медичною документацією, про що в своїх письмових заперечення вказала представник відповідача ОСОБА_2

Так, не є належними доказами квитанції в частині витрат на: ліки, що не зазначені листах лікарняних призначень; продукти харчування, щодо яких відсутня довідка лікаря дієтолога на рекомендоване харчування; засоби особистої гігієни; благодійні внески, що здійснюються тільки на добровільних засадах, тощо.

Не підлягають відшкодування витрати на: вологі серветки в сумі 23 грн., пакет - 4,40 грн., кухонні рушники - 59,94 грн., дитяче харчування - 41,51 грн. (а.с. 8); дитяче харчування - 41,51 грн. пакет - 4,40 грн. (а.с. 11); вологі серветки - 23,80 грн., вологі серветки - 23,80 грн., пакет - 2,20 грн., бахіли - 6,30 грн. (а.с. 13); кухонні рушники - 29,57 грн., пакет - 2,20 грн. (а.с. 16); мило-гель - 17,26 грн. (а.с. 18); кухонні рушники - 59,14 грн., пакет - 2,20 грн. (а.с. 21); кухонні рушники - 59,14 грн., пакет - 2,20 грн. (а.с. 22); кухонні рушники - 59,14 грн., вологі серветки - 23,80 грн., пакет - 2,20 грн. (а.с. 25), всього на суму 497,71 грн. (23 + 4,40 + 59,94 + 41,51 + 41,51 + 4,40 + 23,80 + 23,80 + 2,20 + 6,30 + 29,57 + 2,20 + 17,26 + 59,14 + 2,20 + 59,14 + 2,20 + 59,14 + 23,80 + 2,20 = 497,71).

Судом не можуть бути прийняті доводи представника відповідача щодо часткової оплати ОСОБА_4 витрат на лікування після 5 січня 2016 року в сумі 16700 грн., оскільки вказані обставини не були підтвердженні належними і допустимими доказами. Так, наданий представником позивача зошит із особистими записами батька позивачки ОСОБА_3 про витрат на лікування доньки (а.с. 241-244), судом не можу бути прийнятий в якості належного і допустимого доказу, оскільки: по-перше, стороною позивача категорично заперечується обставина отримання будь-яких коштів від ОСОБА_4 після 1 січня 2016 року; по-друге, у вказаному зошиті відсутній підпис ОСОБА_4, він містить лише особисті записи особи, що не є учасником процесу і відповідно жодного доказового значення не має.

Також, суд змушений відхилити твердження представника відповідача про можливість відшкодування витрат лише на стаціонарне лікування. Так, посилання на постанову пленуму ВС України № 11 від 7 травня 1995 року «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» є неприйнятним, так як в постанові роз'яснено порядок застосування ст. 1206 ЦК України, яка регулює відшкодування шкоди медичним закладам, а правовідносини між сторонами в даній справі врегульовані іншими статтями ЦК України, а саме ст.ст. 1166, 1187, 1195 ЦК України.

Крім того, судом не можуть бути застосовані положення ч. 4 ст. 1193 ЦК України, оскільки відповідно до вказаної норми Суд дійсно може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, але норма має застереження, щодо випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину. Враховуючи, що вироком суду встановлено, що ОСОБА_4 було вчинено злочин щодо ОСОБА_3, тому розмір шкоди в даному випадку не може бути зменшений через його незадовільний майновий стан.

Отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягнення у відшкодування завданої матеріальної шкоди в розмірі 22177,45 грн. (22675,16 - 497,71 = 22177,45), тому позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди:

Частиною 2 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Згідно п.п. 5, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня1995 року із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного суду № 5 від 25 травня 2001 року, № 1 від 27 лютого 2009 року, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до частини 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно з частиною 1 статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно з висновком експерта № 37 від 23 березня 2016 року, ОСОБА_3 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку III ст. з геморагічним компонентом лобних долей з обох сторін, черв'я та лівої гемисфери мозочку, плоскістні гематоми потиличних, лівої скроневої долей, травматичний субарахноідального крововиливу, лінійного перелому кісток основи черепу, пневмоцефалії, подапоневротичної гематоми правої скронево-тім'яно-потиличної долі, травматичного пошкодження зорового нерву, які кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження, які небезпечні для життя на час утворення.

У зв'язку з отриманими травмами ОСОБА_3 неодноразово лікувалася у Запорізькій обласній клінічній лікарні, о підтверджуються відповідними медичними картками станінарного хворохо № 22779 та 13897.

Суд, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, й беручи до уваги конкретні обставини по справі, моральні страждання ОСОБА_3, враховуючи, що як сам факт ДТП, так і тяжкі наслідки даної дорожньо-транспортної пригоди, є сильним психотравмуючим фактором для позивачки, внаслідок якого вона зазнала суттєвого порушення своїх нормальних життєвих зв'язків і потребувала прикладення додаткових зусиль для відновлення попереднього стану, суттєвого погіршення стану здоров'я, отримання неї ІІ групи інвалідності, постійне погане самопочуття, приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню на суму 20000 грн.

Стосовно вимог про стягнення судових витрат, суд звертає увагу та таке:

Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Пунктом 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України визначено, що до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу.

За правилами ч. 2 ст. 56 ЦПК України особа, яка має право на надання правової допомоги, допускається до участі у справі ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі.

Згідно зі ст. ст. 84, 88 ЦПК України та ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» судові витрати на правову допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов'язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем ОСОБА_3 було надано квитанцію від 12 грудня 2016 року про сплату послуг адвоката Самофала Ю.В. в сумі 1000 грн. за складання позовної заяви (а.с. 37) і договір про надання правової допомоги від 26 січня 2017 року.

Отже, послуги були сплачені 12 грудня 2016 року, тобто до укладення договору від 26 січня 2017 року.

Матеріали справи не містять та позивачем не надано документів, що свідчать про укладення договору про надання правової допомоги до 12 грудня 2016 року. Крім того позивачем не надано акту приймання-передачі виконаних робіт, оформлених у встановленому законом порядку.

Таким чином, відсутні належні докази на підтвердження вимог щодо стягнення витрат на правову допомогу, а тому в цій частині вимог необхідно відмовити.

Згідно ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1102 грн. 40 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 60, 61, 88, 209, 212-215, 218, ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок злочину - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 у відшкодування матеріальної шкоди - 22177 грн. 45 коп., у відшкодування моральної шкоди - 20000 грн., а всього: 42177 (сорок дві тисячі сто сімдесят сім) грн. 45 коп.

В задоволенні іншої частини позову ОСОБА_3 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 у прибуток держави судовий збір в сумі 1102 грн. 40 коп.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Запорізької області через Михайлівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Михайлівського районного суду

Запорізької області М.Ю.Олійник