УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2017 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Завгородня І.М., розглянувши матеріали за касаційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 22 травня 2017 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 18 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, Генеральної прокуратури України, треті особи: державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, Головне управління Національної поліції в Запорізькій області, про звільнення майна

з-під арешту,

в с т а н о в и в:

У липні 2016 року позивач звернулася до суду з даним позовом, зазначивши в його обґрунтування, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору дарування

від 05 вересня 2011 року, укладеного між нею та ОСОБА_4

Постановою слідчого в особливо важливих справах Генеральної прокуратури України від 24 січня 2012 року накладено арешт на спірну квартиру в рамках кримінального провадження № 0000149 щодо підозрюваного ОСОБА_5, за ознаками злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191, ч. ч. 3, 4 ст. 27, ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 357, ч. ч. 1, 3 ст. 358 КК України.

Посилаючись на те, що зазначені дії порушують її права власника щодо володіння, користування та розпорядження своїм майном, просила суд усунути перешкоди у здійсненні права власності шляхом звільнення з-під арешту спірної квартири.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 22 травня

2017 року у задоволенні позову - відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 18 липня 2017 року рішення Святошинського районного суду м. Києва від 22 травня 2017 року скасовано, провадження у справі закрито.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і ухвалити нове рішення про задоволення позову, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та постановляючи нову ухвалу про закриття провадження у справі, апеляційний суд врахував роз'яснення, наведені в п. 5 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року

№ 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» боржник (учасник кримінального провадження, на майно якого накладено арешт) не може пред'являти такий позов, оскільки у судовому процесі він є відповідачем та законом для нього встановлений інший порядок вирішення питання. У разі пред'явлення до суду такого позову в порядку цивільного судочинства суддя має відмовити у відкритті провадження на підставі п. 1 ч. 2

ст. 122 ЦПК України, а, помилково прийнявши позов до розгляду, під час судового розгляду суд має закрити провадження у справі з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України.

Встановивши, що арешт на спірну квартиру накладено з метою забезпечення цивільного позову щодо відшкодування збитків, завданих державі, та забезпечення конфіскації майна, врахувавши, що арешт на майно позивача накладено відповідно до положень КПК України (1960 року) за постановою органу досудового розслідування, дійшов обґрунтованого висновку про закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, оскільки позов не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Обставини, на які посилається заявник, не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, Генеральної прокуратури України, треті особи: державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, Головне управління Національної поліції в Запорізькій області, про звільнення майна

з-під арешту, за касаційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 22 травня 2017 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 18 липня 2017 року.

Копію ухвали разом із доданими до касаційної скарги матеріалами направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ І.М. Завгородня