АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 654/17/17-ц Головуючий в І інстанції Данилевский М.А. Номер провадження 22ц - 791/1035/2017 Доповідач: Бугрик В.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого Бугрика В.В.,

суддів: Базіль Л.В.,

Семиженко Г.В.

секретаря Рябченко А.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 13 квітня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору позики недійсним,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про стягнення боргу за договором позики, мотивуючи його тим, що у відповідності до умов договору, оформленого розпискою від 07 квітня 2014 року відповідачка ОСОБА_2 позичила у позивача грошові кошти в сумі 4000 доларів США, які зобов'язалася повернути до 25 грудня 2014 року. Розмір відсотків за користування коштами розпискою не визначено. ОСОБА_2 не виконала грошове зобов'язання повернути грошові кошти в строк визначений договором, тому позивач просив стягнути з відповідача борг в сумі 108763,43 гривні (що відповідає сумі 4000 доларів США згідно офіційного курсу Національного банку України на день звернення з позовом до суду) та три проценти річних від простроченої суми, яка складає 6525,80 гривень, судові витрати покласти на відповідача ОСОБА_2

Відповідачка ОСОБА_2 звернулася до суду з зустрічним позовом, в якому просила визнати договір позики між нею та ОСОБА_3 недійсним, посилаючись на те, що грошові кошти від ОСОБА_3 не отримувала, написала розписку під психологічним тиском, позивач за первісним позовом погрожував їй судовим розглядом, оскільки її чоловік ОСОБА_4 був винний кошти ОСОБА_3

Рішенням суду первісний позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 основну суму боргу за договором позики у сумі 107 502 гривні 68 копійок і судові витрати у сумі 551 гривна 20 копійок. В задоволенні інших позивних вимог відмовлено. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору позики недійсним відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким в задоволені позовних вимог ОСОБА_3 відмовити у повному обсязі, а її зустрічний позов про визнання розписки від 07.04.2014 року та договір позики недійсним задовольнити в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що судом неповно досліджено наявні у справи докази, у зв'язку з чим суд ухвалив необґрунтоване рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Встановлено, що між позивачем ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір позики, про що складена розписка, про те, що ОСОБА_2 взяла в борг у ОСОБА_3 4000 доларів США, які зобов'язалася повернути до 25 грудня 2014 року. Розписка була написана власноручно ОСОБА_2 у своєму службовому кабінеті 07 квітня 2014 року. Факт написання розписки сторонами не оспорюється. Позивач ОСОБА_3 не заперечував то факт, що 07.04.2014 року не передавав грошові кошти відповідачу ОСОБА_2, зазначені грошові кошти були передані відповідачу раніше.

Згідно ст. 10 п.3 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст.11 п.1 ЦПК України розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Частиною другою статті 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки.

У даній справі суд першої інстанції, установивши, що укладений сторонами письмовий договір позики є не лише фактом укладення договору, а й передачі позикодавцем грошової суми позичальнику, дійшов обґрунтованого висновку про виникнення боргового зобов'язання.

Так, із змісту написаної ОСОБА_2 розписки однозначно вбачається, що договір позики укладений у письмовій формі та підтверджує факт передачі позикодавцем грошової суми позичальнику та отримання останнім цих коштів.

Відповідач у зустрічному позові про визнання договору позики недійсним обґрунтувала тим, що розписка була написана нею проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї психічного тиску з боку відповідача та тим, що вказаний договір позики вчинений нею під впливом тяжкої обставини.

Правочин, який вчинено під впливом насильства, належить до оспорюваних правочинів. Відповідно до статті 231 ЦК України правочини, вчинені особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони, або з боку іншої особи, визнається судом недійсним. Отже для визнання правочину недійсним через вчинення його під впливом насильства або погрози, необхідна наявність фізичного або психічного впливу на особу з метою спонукання до укладення правочину, що і має бути доведено позивачем.

Будь яких доказів на підтвердження того, що договір позики вчинений відповідачкою внаслідок застосування до неї психічного тиску з боку другої сторони та під впливом тяжкої обставини, відповідач суду не надала.

Врахувавши наведені обставини, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив ОСОБА_2, у задоволенні її позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не впливають на правильність рішення суду першої інстанції, яке ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 13 квітня 2017 року по даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: (підпис) В.В. Бугрик

Судді: (підпис) Л.В. Базіль

(підпис) Г.В. Семиженко

З оригіналом згідно:

Копія ухвали оформлена 31 серпня 2017 року

Ухвала набрала законної сили 31 серпня 2017 року

Суддя В.В. Бугрик

Секретар судового засідання А.А. Рябченко