Справа №461/2120/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2017 року

Галицький районний суд м. Львова

у складі :

головуючого судді Юрківа О.Р.

при секретарі Кузьмі Д.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» ОСОБА_2, за участю третьої особи: Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» про скасування рішення про відмову у державній реєстрації прав та зобовязання до вчинення дій, -

В С Т А Н О В И В :

позивач звернувся в суд із позовом до державного реєстратора Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» ОСОБА_2, за участю третьої особи Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», вимоги якого уточнив та просить скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» ОСОБА_2 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень №33975069 від 22.02.2017 року, зобовязати державного реєстратора прав на нерухоме майно Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» ОСОБА_2 провести державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо права власності ОСОБА_1 на приміщення готелю загальною площею 1000,10 кв.м. по проспекті ОСОБА_3, 5 у м. Львові, зареєструвати за ОСОБА_1 право приватної власності на приміщення готелю загальною площею 1000,1 кв.м. по проспекті ОСОБА_3, 5 у м. Львові та внести до Державного реєстру прав (Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна) відповідний запис про реєстрацію права власності. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що йому на праві власності належать квартири, котрі використовуються як нежитлові, за №№ 6, 27, 27«А», 27«Б», 27«В» у будинку №5 по проспекту Свободи в м. Львові. Ним було здійснено реконструкцію вказаних квартир та приналежних до них (закріплених за ними) нежитлових приміщень під готель та належним чином здано закінчений будівництвом обєкт в експлуатацію, про що Інспекцією ДАБК у Львівській області 31.12.2009 року було видано свідоцтво №13000669 про відповідність збудованого обєкта проектній документації, вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил. Відповідно до зазначеного свідоцтва, загальна площа обєкта 1000,10 м.кв. 17.02.2017 року Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» було складено технічний паспорт «на реконструкцію квартир та нежитлових приміщень під готель», згідно з яким загальна площа обєкта 1000,1 кв.м. Однак , у результаті розгляду державним реєстратором пакету поданих ним документів для проведення державної реєстрації права приватної власності на зазначений обєкт нерухомості, останнім йому було відмовлено із покликанням на невідповідність заявлених прав зареєстрованим та поданим документам у частині площі реконструйованих приміщень. Із покликанням на положення Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2003 №1440, Національного стандарту №2 «Оцінка нерухомого майна», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2004 №1442, Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого і введеного в дію наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 №507, Державних будівельних норм України. Будинки і споруди. Готелі. ДБН В.2.2-20:2008, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку та будівництва України від 23.07.2008 р. №340, Додатку Б Державних будівельних норм України. Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення ДБН В.2.2-15-2005, затверджених наказом Державного комітету України з будівництва та архітектури від 18.05.2005 №80, Методичних рекомендацій стосовно обєктів нерухомого майна, права на які підлягають державній реєстрації, схвалених колегією Державної реєстраційної служби України 11.12.2012 /Протокол №3/, Національного стандарту України ДСТУ 4269:2003 Послуги туристичні. Класифікація готелів, прийнятого згідно з наказом Держспоживстандарту України від 23.12.2003 р. №225, норми ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», ст.ст. 188, 317, 319, 321, 328, 331, 332 ЦК України, вважає незаконною оскаржувану відмову у проведенні державної реєстрації, оформлену відповідним рішенням державного реєстратора, та просить задовольнити позов.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав у повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві, просить позов задовольнити.

Відповідач у судове засідання не зявився, у клопотанні просить розгляд справи проводити за його відсутності. Згідно поданої заяви, державний реєстратор ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» проти заявлених позовних вимог заперечив, просить у задоволенні позову відмовити повністю за необґрунтованістю й безпідставністю позовних вимог.

Представник третьої особи Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» ОСОБА_4 у судовому засіданні зазначила, що згідно проведеної технічної інвентаризації встановлено здійснення реконструкції квартир, що використовувалися як нежитлові, та приналежних до них допоміжних приміщень у єдиний майновий комплекс приміщень готель, при цьому, не було виявлено жодних фактів самочинного будівництва чи невідповідностей площ реконструйованих приміщень представленим правовстановлюючим документам. У вирішенні спору покладається на розсуд суду.

У судове засідання 06.07.2017 представник ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» не зявилася, про причини неявки суд не повідомила, хоча належним чином була повідомлена про час та місце судового засідання, тому, згідно ст. 169 ЦПК України, суд вважає за можливе здійснювати розгляд справи за її відсутності.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши інші матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково, виходячи із наступних підстав.

Судом установлено, що на підставі договору купівлі-продажу квартири від 04.04.2007 року, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_1, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстрованого в реєстрі за №1882, ОСОБА_1 набув права приватної власності на квартиру АДРЕСА_1. Зазначена квартира належала ОСОБА_5 на підставі договору дарування квартири від 02.02.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_3 та зареєстрованого в реєстрі за №170. Вказана квартира була передана у власність (приватизована) ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на підставі розпорядження Виконавчого комітету Львівської міської Ради народних депутатів від 02.11.1995 №785 «Про затвердження розпорядження голови Галицької районної адміністрації "Про передачу квартир у власність громадян" від 02.11.1995 №756».

На підставі договору купівлі-продажу квартири від 01.02.2008 року, укладеного між ОСОБА_9 (ОСОБА_9) Борисовичем та ОСОБА_1, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_10 та зареєстрованого в реєстрі за №218, ОСОБА_1 набув права приватної власності на квартиру АДРЕСА_2. Зазначена квартира належала ОСОБА_9 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Першої львівської державної нотаріальної контори ОСОБА_11 та зареєстрованого в реєстрі за №1-1917, спадкова справа №128 за 2007 р. після смерті ОСОБА_12, який помер 24.01.2007 року. ОСОБА_13 (уповноважений власник) та ОСОБА_14, що були зареєстровані у вказаній квартирі від 22.11.1985 р., набули її у власність на підставі Розпорядження Міського голови міста Львова від 14.08.1997 №529 «Про затвердження розпорядження голови Галицької районної адміністрації "Про передачу квартир у власність громадян" від 12.08.1997 №968».

На підставі договору купівлі-продажу квартири від 01.02.2008 року, укладеного між ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17 та ОСОБА_1, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_10 та зареєстрованого в реєстрі за №209, ОСОБА_1 набув права приватної власності на квартиру №27а в будинку №5 по проспекту Свободи в м. Львові. Зазначена квартира належала ОСОБА_15, ОСОБА_16 та ОСОБА_17, що були зареєстровані у ній відповідно від 15.10.1954, 15.03.1974 та 12.10.1984, на підставі Свідоцтва про право власності на квартиру №Г-27610 від 21.03.2007 р., виданого Відділом приватизації державного житлового фонду Галицької районної адміністрації Виконавчого комітету Львівської міської ради народних депутатів згідно з наказом Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради від 21.03.2007 р. №33-Ж-Г.

На підставі договору купівлі-продажу квартири від 01.02.2008 року, укладеного між ОСОБА_18 та ОСОБА_1, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_10 та зареєстрованого в реєстрі за №213, ОСОБА_1 набув права приватної власності на квартиру №27б в будинку №5 по проспекту Свободи в м. Львові. Вказана квартира була передана у власність (приватизована) ОСОБА_18 на підставі розпорядження Виконавчого комітету Львівської міської Ради народних депутатів від 14.07.1997 року №456 «Про затвердження розпорядження голови Галицької районної адміністрації "Про передачу квартир у власність громадян" від 09.07.1997 року №796».

На підставі договору купівлі-продажу квартири від 02.03.2007 року, укладеного між ОСОБА_19, ОСОБА_20 та ОСОБА_1, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстрованого в реєстрі за №1542, ОСОБА_1 набув права приватної власності на квартиру №27в в будинку №5 по проспекту Свободи в м. Львові. Зазначена квартира була передана у власність (приватизована) ОСОБА_20 та ОСОБА_19, котрі були зареєстровані в ній від 12.03.1969, на підставі розпорядження Виконавчого комітету Львівської міської Ради народних депутатів від 26.05.1995 №338 «Про затвердження розпорядження голови Галицької районної адміністрації "Про передачу квартир у власність громадян" від 25.05.1995 №272» та належала їм на підставі Свідоцтва про право власності на квартиру №Г-02152 від 26.05.1995 р., виданого виконкомом Львівської міської Ради народних депутатів згідно з розпорядженням №338 від 26.05.1995 р. та зареєстрованого ЛМБТІ 05.06.1995 р. у реєстрову книгу за №13233, реєстраційний номер: 18108087.

Із матеріалів технічної інвентаризації вбачається, що приміщення зазначених квартир використовувалися як нежитлові, такі були виключені з житлового фонду. Також вбачається закріплення за мешканцями зазначених квартир підсобних приміщень на підставі рішень виконавчих органів органу місцевого самоврядування ще в радянський період.

Як про те вбачається зі свідоцтва №13000669 про відповідність збудованого обєкта проектній документації, вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил, виданого Інспекцією ДАБК у Львівській області 31.12.2009 р., оригінал котрого було оглянуто в судовому засіданні, вказаним свідоцтвом Інспекція ДАБК у Львівській області засвідчила відповідність закінченого будівництвом обєкта (окремого пускового комплексу) «Реконструкція квартир та нежитлових приміщень під готель загальна площа 1000,10 м.кв. м. Львів, пр. Свободи, 5» проектній документації, вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил та підтвердила його готовність до експлуатації. У свідоцтві зазначено, що відповідно до пункту 18 «Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.2008 р. №923, «Свідоцтво про відповідність збудованого об'єкта проектній документації, вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил» є підставою для укладення договорів про постачання на ці обєкти необхідних для його функціонування ресурсів (води, газу, тепла, електроенергії), включення даних про цей обєкт до державної статистичної звітності та оформлення права власності на цей обєкт.

Наведене підтверджується листом-відповіддю директора Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області директору ОКП «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» Про надання інформації від 21.02.2017 №1013-6/1138-17, згідно з яким відповідний орган державної влади, наділений владними управлінськими функціями зі здійснення архітектурно-будівельного контролю дотримання забудовниками вимог законодавства з питань будівництва, містобудування та архітектури повідомив, що «відповідно до Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.2008р. №923, (на сьогоднішній день втратило чинність) та відповідно до Журналу реєстрації заяв з питань прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів громадянину ОСОБА_1 видано 31.12.2009р. за №13000669 Свідоцтво про відповідність збудованого обєкта проектній документації, вимогам державних стандартів, будівельних норм та правил на реконструкцію квартир та нежитлових приміщень під готель на пр. Свободи, 5 у м. Львові, загальною площею - 1000,1 м.кв.»

17.02.2017 року Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» було складено Технічний паспорт «реконструкція квартир та нежитлових приміщень під готель» пр. Свободи №5 місто Львів, згідно з експлікацією до котрого, приміщення готелю загальною площею 1000,1 кв.м. розташовані на 4-му та мансардному поверхах будинку літер «А-4».

20.02.2017 року ОСОБА_1 звернувся до державного реєстратора ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» із заявою про державну реєстрацію свого права власності на обєкт нерухомості (прийнятою за реєстраційним номером 21053105).

22.02.2017 року державний реєстратор за результатами розгляду заяви, керуючись ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», пунктами 18, 23 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.12.2015 року №1127, вирішив відмовити у державній реєстрації права власності, форма власності: приватна на готель, що розташований Львівська обл., м. Львів, проспект Свободи, будинок 5, за субєктом: ОСОБА_1, податковий номер/серія, номер паспорта /КЛ000905. Відмова мотивована невідповідністю заявлених прав зареєстрованим та поданим документам у частині площі реконструйованих приміщень.

Суд не вбачає обґрунтованих підстав для прийняття рішення 22.02.2017 року про відмову у державній реєстрації права власності позивача на нерухоме майно з огляду на таке.

Згідно зі ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Зміст права власності охоплює права володіння, користування і розпорядження власником своїм майном, які він здійснює на власний розсуд (ст.ст. 317, 319 ЦК України; п. 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 09.11.2011 року № 14-рп/2011 у справі №1-22/2011 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_21 щодо офіційного тлумачення положень пункту 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»).

Ст. 332 ЦК України передбачено набуття права власності на перероблену річ. Причому обєкт, на який набувається право власності, визначено як нову річ.

Ст. 331 ЦК України встановлено, що право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

У відповідності до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Національним стандартом №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2003 №1440, передбачено, що цілісними майновими комплексами є об'єкти, сукупність активів яких дає змогу провадити певну господарську діяльність. Цілісними майновими комплексами є підприємства, а також їх структурні підрозділи, які можуть бути виділені в установленому порядку в самостійні об'єкти з подальшим складанням відповідного балансу і можуть бути зареєстровані як самостійні суб'єкти господарської діяльності. Таким чином основними характеристиками єдиного майнового комплексу є: сукупності взаємоповязаного майна, що використовується за відповідним призначенням; використання єдиного майнового комплексу для здійснення підприємницької діяльності; поширення на єдиний майновий комплекс режиму нерухомої речі. Слід враховувати, що єдиний майновий комплекс згідно зі ст. 188 ЦК України є складною річчю (нерухомим майном) до складу якої, зокрема, входять інші нерухомі речі, речові права на які підлягають державній реєстрації. У звязку з цим, при проведенні державної реєстрації права власності на підприємство як єдиний майновий комплекс, подаються документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності щодо кожного обєкта нерухомого майна, що входить до складу єдиного майнового комплексу (Методичні рекомендації стосовно обєктів нерухомого майна, права на які підлягають державній реєстрації, схвалені колегією Державної реєстраційної служби України 11.12.2012 /Протокол №3/).

При визначені будівель, в яких розташовані приміщення, призначені для перебування людини, розміщення рухомого майна, збереження матеріальних цінностей, здійснення виробництва тощо, та право власності на які підлягають державній реєстрації слід зазначити, що Державним класифікатором будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженим і введеним в дію наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 №507, передбачено, що будівлі - це споруди, що складаються з несучих та огороджувальних або сполучених (несуче-огороджувальних) конструкцій, які утворюють наземні або підземні приміщення, призначені для проживання або перебування людей, розміщення устаткування, тварин, рослин, а також предметів. До будівель відносяться: житлові будинки, гуртожитки, готелі, ресторани, торговельні будівлі, промислові будівлі, вокзали, будівлі для публічних виступів, для медичних закладів та закладів освіти та т. ін.

П. 3.3 Державних будівельних норм України. Будинки і споруди. Готелі. ДБН В.2.2-20:2008, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку та будівництва України від 23.07.2008 р. №340, готель визначено як один із засобів розміщення, котрий визначається згідно з вимогами ДСТУ 4527, будинок або комплекс приміщень для тимчасового розміщення (проживання). Має номерний фонд, службу прийому, інші служби, що забезпечують надання готельних послуг.

П.п. 3.1, 3.2 Національного стандарту України ДСТУ 4269:2003 Послуги туристичні. Класифікація готелів, прийнятого згідно з наказом Держспоживстандарту України від 23.12.2003 р. №225, визначено готель як підприємство будь-якої організаційно-правової форми та форми власності, що надає готельні послуги, не обмежені щоденним заправлянням ліжок, прибиранням кімнат та санвузлів; а готельні послуги як діяльність з розміщування та надавання тимчасового проживання споживачам у засобах розміщування, а також іншу діяльність, пов'язану з розміщуванням та тимчасовим проживанням.

Національним стандартом №2 «Оцінка нерухомого майна», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2004 №1442, передбачено, що приміщення - це частина внутрішнього об'єму будівлі, обмежена будівельними елементами, з можливістю входу і виходу. У Додатку Б Державних будівельних норм України. Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення ДБН В.2.2-15-2005, затверджених наказом Державного комітету України з будівництва та архітектури від 18.05.2005 №80 приміщення класифіковано на житлові та нежитлові та встановлено, що до нежитлових приміщень належать приміщення в структурі житлового будинку, що не відноситься до житлового фонду та є самостійним об'єктом цивільно-правових відносин. Ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» визначено, що нежитлове приміщення ізольоване приміщення в багатоквартирному будинку, що не належить до житлового фонду і є самостійним обєктом нерухомого майна.

З огляду на наведене, на переконання суду, позивач із завершенням будівництва та здачею/прийняттям обєкта в експлуатацію правомірно набув майнових прав на новостворене нерухоме майно (приміщення готелю), за захистом котрих такий звернувся до суду. При цьому, заявлені позивачем права та подані документи повною мірою відповідають вимогам законодавства, а суперечності між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями відсутні.

Як встановлено ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про обєкти та субєктів таких прав; заявник - власник, інший правонабувач, сторона правочину, у яких виникло речове право, або уповноважені ними особи - у разі подання документів для проведення державної реєстрації набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав.

Ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначені повноваження субєктів державної реєстрації прав, що 1) забезпечують: проведення державної реєстрації прав; ведення Державного реєстру прав; взяття на облік безхазяйного нерухомого майна; формування та зберігання реєстраційних справ (Зберігання реєстраційних справ у паперовій формі здійснюється виключно виконавчими органами міських рад міст обласного та/або республіканського Автономної Республіки Крим значення, Київською, Севастопольською міськими, районними, районними у містах Києві та Севастополі державними адміністраціями за місцезнаходженням відповідного майна);2) здійснення інших повноважень, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно із п. 1, 2 ч. 3 ст. 10 цього Закону, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обовязкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом;відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах;наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин повязує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.

В силу п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», право власності підлягає обовязковій державній реєстрації.

Ч. 1 ст. 5 цього Закону встановлено, що у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на обєкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Ч. 1 ст. 24 зазначеного Закону визначені підстави відмови в державній реєстрації прав та обтяжень. Відмова в державній реєстрації прав з підстав, не передбачених частиною першою цієї статті, заборонена (ч. 5 статті 24 Закону).

Згідно з п. 45 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.12.2015 року №1127(в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23.08.2016 р. №553), для державної реєстрації права власності у звязку із зміною субєкта такого права в результаті реконструкції обєкта нерухомого майна, у тому числі в результаті переведення обєкта нерухомого майна із житлового у нежитловий або навпаки подаються: 1) документ, що посвідчує право власності на обєкт нерухомого майна до його реконструкції (крім випадків, коли право власності на такий обєкт вже зареєстровано в Державному реєстрі прав); 2) документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом обєкта; 3) технічний паспорт на обєкт нерухомого майна; 4) письмова заява або договір співвласників про розподіл часток у спільній власності на реконструйований обєкт нерухомого майна (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, що набувається у спільну часткову власність); 5) договір про спільну діяльність або договір простого товариства (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, реконструкція якого здійснювалась у результаті спільної діяльності).

Так, оскільки позивачем ОСОБА_1 було надано відповідачу всі документи, необхідні для здійснення реєстрації права власності на обєкт нерухомості, у відповідача не було підстав для відмови у здійсненні реєстрації прав та виник обовязок здійснити таку реєстрацію (провести державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо права приватної власності ОСОБА_1 на приміщення готелю загальною площею 1000,10 кв.м. по проспекті ОСОБА_3, 5 у м. Львові, зареєструвати за ОСОБА_1 право приватної власності на приміщення готелю загальною площею 1000,1 кв.м. по проспекті ОСОБА_3, 5 у м. Львові та внести до Державного реєстру прав /Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна/ відповідний запис про реєстрацію права власності).

Таким чином, у державного реєстратора не було передбачених ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» підстав для відмови у державній реєстрації права, відтак, суд виходить із неправомірності відмови відповідача у проведенні державної реєстрації прав на нерухоме майно та наявності підстав для зобовязання відповідача вчинити дії щодо державної реєстрації прав.

Разом із тим, беручи до уваги ненаділеність суду адміністративно-дискреційними повноваженнями з огляду на принцип розподілу влади (єдиним критерієм здійснення правосуддя є право), суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади (дискреційне повноваження державного реєстратора), відтак, захищаючи порушене право, визнає дії та рішення неправомірними та зазначає визначені чинним законодавством спосіб вчинення дій та прийняття рішення.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Як убачається із п. 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 р. №18-рп/2004 у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес), судовий захист є одним із засобів правової охорони. Конституційним Судом України у Рішенні від 1 грудня 2004 року №18-рп/2004 надано тлумачення поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. В силу ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Ч. 2 ст. 16 ЦК України встановлюються способи захисту цивільних прав та інтересів судом. До них належать: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обовязку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту субєктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Адже спосіб захисту суб'єктивного права встановлює визначений законом порядок забезпечення відновлення (визнання) порушених прав і одночасного правового впливу на порушника.

Суд вважає необхідним зазначити, що в даному спорі позивачем фактично оскаржуються не лише адміністративно-управлінські функції (владні, управлінські рішення та дії) державного реєстратора, а й доводиться правомірність набуття ним (позивачем) права власності не нерухоме майно. Підставою вимог позивача є власний, обґрунтований, приватний цивільний інтерес до юридичного факту перебування обєкта цивільного права у його власності. При цьому, як про те розяснено в п. 21 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 №3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», ураховуючи положення статті 1 ЦПК та статті 2 КАС, не є публічно-правовим і розглядається у порядку цивільного судочинства спір між органом державної влади та/або органом місцевого самоврядування (суб'єктом владних повноважень) як суб'єктом публічного права та суб'єктом приватного права - фізичною особою, в якому управлінські дії суб'єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної особи. У такому випадку це спір про право цивільне, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб'єкт публічного права, а спірні правовідносини врегульовано нормами цивільного та адміністративного права. Відтак, зазначений спір фізичної особи з державним реєстратором прав на нерухоме майно суд вважає можливим розглянути за правилами цивільного судочинства. Аналогічні правові позиції викладені в постановах Верховного Суду України від 14 червня 2016 року №21-41а16, 24 січня 2017 року №21-1559а16, ухвалі Вищого адміністративного суду України від 12 квітня 2017 року №815/618/16.

Відтак, зясувавши характер, суть та підстави заявлених позивачем ОСОБА_1 вимог, норми права, якими вони регулюються, давши належну правову оцінку зібраним у справі доказам та поясненням сторін у їх сукупності, суд приходить до переконання про необхідність часткового задоволення предявлених позивачем вимог.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 16, 57-61, 169, 208, 209-215 ЦПК України, ст.ст. 16, 21, 328, 331,332, 393 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В:

позов задовольнити частково.

Рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» ОСОБА_2 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень №33975069 від 22.02.2017 року скасувати.

Зобовязати державного реєстратора прав на нерухоме майно Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» ОСОБА_2 повторно розглянути подану ОСОБА_1 заяву про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно щодо проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень щодо права власності ОСОБА_1 на приміщення готелю загальною площею 1000,10 кв.м. по проспекті ОСОБА_3, 5 у м. Львові та внесення до Державного реєстру прав (Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна) відповідного запису про реєстрацію права власності.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Львівської області протягом 10-ти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Юрків О.Р.