АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 654/2403/14-ц Головуючий в І інстанції Ус О.В.
Номер провадження: №22-ц/791/641/17 Доповідач Кутурланова О.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого Кутурланової О.В.,

суддів: Майданіка В.В.,

Орловської Н.В.,

секретар Цулукіані І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 02 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: орган опіки та піклування виконавчого комітету Дніпровської районної у м.Херсоні ради, служба у справах дітей виконавчого комітету Голопристанської міської ради Херсонської області про позбавлення батьківських прав та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: приватний нотаріус Голопристанського районного нотаріального округу Херсонської області Маршалова Марина Володимирівна про визнання недійсним одностороннього правочину,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що ОСОБА_3 є її сином, який перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4, від якого у них народились діти: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 Відповідачі розірвали шлюб, дітьми не піклуються і з 2007 року діти проживають з нею. Оскільки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 надали нотаріально посвідчену згоду на позбавлення їх батьківських прав та зважаючи на те, що діти перебувають на матеріальному забезпеченні позивача, остання просила суд позбавити батьківських прав ОСОБА_3 і ОСОБА_4 відносно ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, призначивши її піклувальником неповнолітніх дітей.

У вересні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсним правочину.

Свої вимоги обгрунтовувала тим, що ОСОБА_2, скориставшись її вкрай скрутним матеріальним станом, викликанним народженням третьої дитини та перебуванням у зв'язку із цим у декретній відпустці, шляхом введення в оману, змусила підписати заяву про надання згоди на позбавлення батьківських прав відносно її неповнолітніх дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, пояснивши, що вона підписує документи, необхідні для отримання державної матеріальної допомоги на дітей. Оскільки вона ніколи не мала наміру надавати своєї згоди на позбавлення її батьківських прав, так як доньок любить та весь час опікувалась ними у межах своїх матеріальних можливостей, просила суд визнати недійсною заяву від 19.04.2014 року, посвідчену приватним нотаріусом Голопристанського районного нотаріального округу Херсонської області Маршаловою М.В., зареєстровану в реєстрі за № 637,638.

Справа розглядалася судом вдруге.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 02 лютого 2017 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 і ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав задоволено частково.

Позбавлено ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, батьківських прав відносно неповнолітніх доньок: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В задоволені зустрічної позовної заяви ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсним правочину відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на незаконність та необгрунтованість судового рішення в частині відмови у позбавленні батьківських прав ОСОБА_4 відносно неповнолітніх дітей, просила у цій частині рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_8, діючи в інтересах ОСОБА_4, просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на безпідставність та надуманість доводів апеляційної скарги.

Заслухавши доповідача, осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з недоведеності позивачем факту аморальної поведінки та нехтування ОСОБА_4 своїми батьківськими обов'язками, які б давали підстави для застосування щодо неї такого виключного заходу, як позбавлення батьківських прав відносно неповнолітніх дітей.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони ґрунтуються на нормах матеріального права, встановлених судом обставинах та досліджених доказах.

Відповідно до ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Згідно роз'яснень, даних в п.п.15,16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30.03.2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття ґрунтуються на факті спорідненості з нею і є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з 14.11.1998 року по 13.11.2007 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого в них народились діти : ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.55).

Згідно свідоцтва про народження, ОСОБА_4 є також матір'ю малолітньої ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_4 (т.1, а.с.56).

Відповідно довідки з місця проживання відповідачі у справі разом з неповнолітніми дітьми зареєстровані у кв.АДРЕСА_1, що належить їм на праві власності у рівних частках (а.с.60).

Позивачка у справі є матір'ю ОСОБА_3 та бабусею їх неповнолітніх дітей.

Згідно довідок № 42, 43 від 15.05.2014 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у зв'язку з наявністю медичних показників були направлені на навчання до Старозбур'ївської загальноосвітньої санаторної школи-інтернату, де навчались з 11.11.2009 року (т.1, а.с.11, 107, 108).

З довідки Херсонського гідрометеорологічного технікуму від 16.04.2015 року № 01-05/122 вбачається, що ОСОБА_6 навчається у закладі з 01.09.2014 року.

З довідки Херсонського ліцею Херсонської обласної ради № 101 від 07.04.2014 року та виконавчого комітету Голопристанської міської ради вбачається, що ОСОБА_7 навчається у вказаному закладі з вересня 2014 року.

Відповідно до характеристик, наданих за місцем навчання, неповнолітні ОСОБА_7 та ОСОБА_6 володіють належним рівнем знань, старанні, вихованні та доглянуті (т.1 а.с.105, 106, 109, 110).

Зазначені довідки містять також посилання на те, що діти під час вихідних та святкових днів, канікул та лікарняних проживали у своєї бабусі, ОСОБА_2, яка опікувалась ними.

Обґрунтовуючи позовні вимоги про позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав щодо неповнолітніх ОСОБА_7 і ОСОБА_6, ОСОБА_2 посилалась на ухилення останньої від виконання своїх обов'язків по вихованню доньок, починаючи з 2007 року, залишення їх на тривалий час без батьківського піклування у зв'язку із виїздом за кордон, а також її нотаріально висловлену згоду на позбавлення батьківських прав, яка стала підставою для органів опіки та піклування для надання позитивного висновку щодо позбавлення відповідачки батьківських прав та оформлення ОСОБА_2 опікунства над неповнолітніми дітьми.

З матеріалів справи вбачається, що висновки органів опіки та піклування від 02.06.2014 року № 10-21/57 та № 10-21/58 щодо можливості позбавлення відповідачів батьківських прав та можливість ОСОБА_2 бути опікуном ґрунтувалися на нотаріально посвідченій заяві відповідачів від 19.05.2014 року про надання згоди на позбавлення їх батьківських прав щодо неповнолітніх ОСОБА_7, ОСОБА_6 (а.с.8) та допит свідків за місцем проживання позивачки у смт.Гола Пристань, які підтвердили факт проживання дітей під час канікул та свят з бабусею (т.1, а.с.14).

Заочним рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 03.07.2014 року у цій справі позов ОСОБА_2 про позбавлення відповідачів батьківських прав та призначення її опікуном неповнолітніх задоволено у повному обсязі.

Ухвалою Голопристанського районного суду Херсонської області від 30.03.2015 року за заявою ОСОБА_4 заочне рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 03.07.2014 року скасовано і справу передано для розгляду за підсудністю до Дніпровського районного суду м.Херсона (т.1, а.с.66).

Рішенням виконкому Голопристанської міської ради від 28.08.2014 року № 129, виданому на підставі чинного на той час заочного рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 03.07.2014 року, неповнолітні ОСОБА_6 та ОСОБА_7 набули статус дітей, позбавлених батьківського піклування (т.1 а.с.104), ОСОБА_2 призначена їх опікуном, у зв'язку із чим отримувала передбачені чинним законодавством виплати на утримання неповнолітніх підопічних, а 24.07.2015 року наказом Дніпровського районного суду м.Херсона на її користь, як опікуна, з відповідачів стягнені аліменти на утримання неповнолітніх дітей до їх повноліття, який фактично відповідачами не виконувався у зв'язку із чим їм нарахована заборгованість по сплаті аліментів (т.1 а.с.258, 256, т.2 а.с.29), ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 17 лютого 2017 року судовий наказ від 24.07.2015 року про стягнення аліментів скасовано за заявою ОСОБА_4 (т.2 а.с.95).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції перевірив всі надані сторонами докази у їх сукупності та взаємозв'язку і дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність факту ухилення відповідачки від виконання батьківських обов'язків, які б давали визначені законом підстави для позбавлення її батьківських прав.

Такі висновки суду повністю узгоджуються з роз'ясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України у п. п. 16, 18 постанови № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", відповідно до яких ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Таким чином, при вирішенні питання щодо позбавлення особи батьківських прав з підстав ухилення від виконання своїх обов'язків, доведенню підлягає факт свідомого ухилення у сукупності з доведенням саме винної поведінки батьків.

Заперечуючи проти позовних вимог, ОСОБА_4 зазначила, що дійсно мала труднощі, пов'язані з утриманням дітей, оскільки її колишній чоловік та батько дітей ОСОБА_3 після розірвання шлюбу не надавав матеріальної допомоги на їх утримання, не заперечувала, що як її батьки, так і позивач допомагали у вихованні та утриманні дітей, зокрема, шляхом влаштування їх восени 2009 року до санаторної школи-інтернату в с. Збур'ївці, де діти проходили оздоровлення та навчання. Зазначила, що дітей не покидала та не уникала від виконання своїх батьківських обов'язків, діти після розлучення з чоловіком з 2007 року по осінь 2009 року проживали разом з нею та перебували на її утриманні, а в подальшому вона та її рідні відвідували дітей в інтернаті, у 2012-2014 роках дівчата за власним вибором проживали то з нею, то з бабусею ОСОБА_2. Єдиною причиною надання позивачці нотаріально посвідченої згоди на позбавлення батьківських прав було введення її в оману ОСОБА_2, і, як наслідок, невірне усвідомлення змісту підписаної заяви, та сприйняття її як підписання документу, необхідного для оформлення державної допомоги на утримання дітей.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дав належну оцінку письмовим поясненням неповнолітніх дітей (т.1 а.с.180) та їх поясненням у суді, з яких вбачається, що мати відвідувала дітей в санаторній школі-інтернаті в 2012 році, була на випускному святі, діти проживали то з матір'ю, то з бабусею протягом 2012 - 2014 років, однак віддають перевагу у проживанні з бабусею, з якою склалися теплі та дружні стосунки і яка їх матеріально забезпечувала протягом навчання, використовувала отримувану державну допомогу на підопічних повністю на їх потреби.

Зважаючи на наведене, а також те, що матеріали справи не містять жодних відомостей відносно аморальної поведінки відповідачки чи будь-яких негативно характеризуючих даних з місця роботи чи проживання, відсутні відомості про перебування її на обліку, як особи, яка зловживає спиртними напоями чи наркотичними речовинами, жодних звернень до органів опіки та піклування чи служби у справах дітей щодо неправомірної поведінки чи ухилення від виконання батьківських обов'язків ОСОБА_4 від громадян та дирекції навчальних закладів, де навчались діти, не надходило, а також враховуючи відомості державної прикордонної служби України щодо відсутності в базі даних відомостей про перетинання державного кордону ОСОБА_4 протягом спірного періоду часу, що спростовує твердження позивача про тривале залишення дітей без батьківського піклування у зв'язку з виїздом ОСОБА_4 за кордон, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, а рішення суду законним та обґрунтованим.

Суд першої інстанції вірно дав оцінку тому факту, що у відношенні ОСОБА_2 профілактичні заходи не вживались, до відповідальності за невиконання матір'ю дітей батьківських обов'язків остання не притягувалась, відсутній соціальний супровід сім'ї.

Також судом першої інстанції вірно надано критичну оцінку висновку виконавчого комітету Голопристанської міської ради Херсонської області від 02.06.2014 року, який не містить обґрунтованого висновку про доцільність позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав, а містить лише вказівку на можливість позбавлення батьківських прав матері, сформовану на підставі наданих позивачем довідок та нотаріально посвідченої згоди ОСОБА_4 про позбавлення її батьківських прав.

Довідки з місць навчання дітей, які містять інформацію про невідвідування відповідачем навчального закладу не свідчать про те, що остання не цікавилась успіхами дітей та не є беззаперечним доказом позовних вимог та підставою для позбавлення батьківських прав.

Аналіз встановлених у судовому засіданні обставин в цілому дає підстави вважати, що ОСОБА_4 не достатньо приділяла уваги вихованню та матеріальному утриманню дітей, але ці обставини не є беззаперечним доказом її винної поведінки, оскільки матеріали справи свідчать про існування складної життєвої ситуації, у якій опинилась відповідач. При цьому суд не може залишити поза увагою позицію матері щодо збереження правового зв'язку між нею та дітьми, шляхом звернення до суду та відстоювання своїх прав відносно доньок, висловлення бажання приймати участь у житті дітей та налагодження стосунків з ними.

Крім того, ОСОБА_7 на час розгляду справи в апеляційній інстанції досягла повноліття, а відтак втратила статус дитини у розумінні ст. 6 СК України, що унеможливлює вирішення питання щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 у відношенні повнолітньої доньки.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у позові, оскільки відсутні беззаперечні докази винної поведінки та свідомого нехтування своїми обов'язками ОСОБА_4, які б свідчили про умисне ухилення від виховання дітей, і, як наслідок, необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав відповідно до ст.164 СК України з урахуванням роз'яснень, наведених у п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав».

Доводи скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело, або могло призвести до неправильного вирішення справи.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржувалось та колегією суддів не переглядалось.

Керуючись ст.ст. 307,308 ЦПК України,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 02 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий О.В. Кутурланова

Судді: В.В. Майданік

Н.В.Орловська