Справа № 2-2764/2009
Провадження № 2-зз/727/20/17
У Х В А Л А

09 серпня 2017 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді Чебан В.М.

при секретарі Меренчук Р.Ю.

за участю представника заявника ОСОБА_1

за участю представника позивача по справі ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засідання заяву ОСОБА_3 про скасування арешту транспортного засобу по цивільній справі за позовом ВАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про дострокове стягнення боргу за кредитним договором, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про скасування арешту транспортного засобу, накладеного ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 12 січня 2010 року, у вищевказаній цивільній справі, посилаючись на те, що 21 червня 2017 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області ОСОБА_8 при примусовому виконанні рішення суду винесено постанову, якою зобовязано Регіональний сервісний центр в Чернівецькій області зняти з обліку автомобіль марки «LEXUS LX 450», 1996 року випуску, кузов № НОМЕР_1, державний номер НОМЕР_2, що раніше належав на праві власності ОСОБА_4, а на даний час належить на праві власності йому.

Вказує, що 04.07.2017 року він отримав відповідь від Регіонального сервісного центру в Чернівецькій області, з якої йому стало відомо, що автомобіль марки «LEXUS LX 450», 1996 року випуску, кузов № НОМЕР_1, державний номер НОМЕР_2, знаходиться в арешті з 15.01.2010 року на підставі ухвали Шевченківського районного суду м. Чернівці від 12.01.2010 року.

Просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 12.01.2010 року, якою 15.01.2010 року накладено арешт на автомобіль марки «LEXUS LX 450», 1996 року випуску, кузов № НОМЕР_1, державний номер НОМЕР_2, що раніше належав на праві власності ОСОБА_4

Представник заявника ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримав заяву ОСОБА_3 та просив її задовольнити.

Представник позивача ВАТ «Державний ощадний банк» в особі філії Чернівецького обласного управління АТ «Ощадбанк» ОСОБА_2 в судовому засіданні вимоги заяви не визнав з підстав, зазначених у письмових поясненнях.

Відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 в судове засідання не зявилися, хоча повідомлялись про день та час розгляду справи, про причини неявки суду не повідомили.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що заява не обґрунтована та не підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 6 ст. 154 ЦПК України встановлено, що у випадку, якщо в задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до п.10 Постанови Пленуму ВСУ від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Виходячи зі змісту ст. ст. 152-154 ЦПК України забезпечення позову - слід розуміти як вжиття судом заходів для охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання прийнятого за його позовом позитивного рішення, у зв'язку з чим скасування цих заходів судом може мати місце у разі виконання судового рішення або відмови у задоволенні вимог позивача.

Таку правову позицію Верховний Суд України виклав в своїй ухвалі від 20 червня 2007 року у справі № 6-10395 св 07.

Судом встановлено, що ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 12 січня 2010 року у справі за позовом ВАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про дострокове стягнення боргу за кредитним договором, були задоволені вимоги позивача про забезпечення позову, накладено арешт та заборону відчуження на рухоме майно, яке належить ОСОБА_4, а саме: «JEEP Grand Cherokee», 1993 р.в., д.н. НОМЕР_3; «IFA W50», 1986 р.в., д.н. А НОМЕР_4; напівпричіп марки «SREM TREILOR», 1984 р.в., д/н. 07469 МО; марки «RENAULT EDCEGET», 1999 р.в., д/н. СУ 2754 АЕ; причіп марки «STIM», 2000 р.в., д/н НОМЕР_2; марки «LEXUS LX 450», 1996 р.в., д/н НОМЕР_2 (т.1 а.с.135).

18 лютого 2010 року рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці задоволено в повному обсязі позов ВАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про дострокове стягнення боргу за кредитним договором. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 заборгованість в розмірі 160487,86 Євро за кредитним договором від 23 квітня 2007 року на користь ВАТ «Державний ОСОБА_9 України». Стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на користь держави 1700 грн. судового збору та 30 грн. витрат з інформаційно-технічного забезпечення розгляду цивільної справи (а.с.159-162).

04.03.2010 року по даній справі було виписано виконавчі листи, які неодноразово предявлялись до виконання в органи державної виконавчої служби, однак рішення суду не виконано. Зазначеного в судовому засіданні не заперечували учасники процесу.

Відповідно до ст. 154 ЦПК України суд може за заявою однієї із сторін і зважаючи на пояснення другої сторони допустити заміну одного способу забезпечення позову іншим. Заява про заміну способу забезпечення позову розглядається судом у строки, встановлені частиною другою статті 153 цього Кодексу. На заміну способу забезпечення позову за заявою відповідача потрібна згода позивача, за винятком випадку, визначеного частиною другою цієї статті. Заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає справу.

Зазначена правова позиція викладена також в пункті 9 Постанови № 5 Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» відповідно до якої заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає цивільну справу (частина третя статті 154 ЦПК). При цьому із заявою про скасування заходів забезпечення позову (накладення арешту на майно або грошові кошти) може звернутись лише особа, щодо якої такі заходи забезпечення позову вжито, тобто сторона у справі чи третя особа, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору (частина четверта статті 154 ЦПК).

Інша особа, яка вважає, що майно, на яке було накладено арешт у порядку забезпечення позову, належить їй, а не стороні у справі, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (стаття 60 Закону «Про виконавче провадження»).

У рішенні суду про визнання права власності на майно і про зняття з нього арешту суд зазначає про скасування заходів забезпечення позову, які оскаржуються (пункт 8 частини першої статті 214 ЦПК).

Відносно даних вимог судом встановлено, що заявник ОСОБА_3 не був стороною по цивільній справі за позовом ВАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про дострокове стягнення боргу за кредитним договором, тому він є не тією особою, яка може звернутися до суду про скасування заходів забезпечення позову по даній цивільній справі.

Крім цього, посилання заявника ОСОБА_3 на те, що постановою від 25.12.2015 року автомобіль марки «LEXUS LX 450», 1996 року випуску, кузов № НОМЕР_1, державний номер НОМЕР_2, який належить на праві власності ОСОБА_4, передано в рахунок погашення боргу стягувачу ОСОБА_3 за виконавчим листом Шевченківського районного суду м. Чернівці по справі № 727/8520 від 13.02.2014 року не беруться судом до уваги, оскільки ухвала Шевченківського районного суду м. Чернівці про накладення арешту та заборону відчуження рухомого майна винесена 12 січня 2010 року, тобто раніше ніж ОСОБА_3 предявив позов до суду.

При цьому, зазначена постанова не є документом, який підтверджує право власності.

Спеціальним Законом щодо реєстрації обтяжень є Закон України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», за яким визначено правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов'язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна, а також пріоритет обтяження - переважне право обтяжувача відносно права іншої особи на те ж саме рухоме майно.

Відносно даних вимог встановлено, що кредитором АТ «Ощадбанк» у відповідності до вимог ст.ст. 8-10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» згода на реалізацію предмета обтяження автомобіля марки «LEXUS LX 450», 1996 року випуску, кузов № НОМЕР_1, державний номер НОМЕР_2, на користь інших стягувачів не надавалась, а тому відповідно до вимог Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» ВАТ «Державний ОСОБА_9 України» має пріоритет по обтяженню майна.

На основі викладеного, дослідивши письмові докази по справі, керуючись вимогами ст. 154 ЦПК України, суд приходить до висновку, що вимоги заяви про скасування заходів забезпечення позову не підлягають до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись п.9 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», ст.ст. 8-10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», ст.ст. 151-154 ЦПК України, суд, -

Ухвалив:

В задоволенні заяви ОСОБА_3 про скасування арешту транспортного засобу по цивільній справі за позовом ВАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про дострокове стягнення боргу за кредитним договором відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції може бути подана протягом п'яти днів з дня її проголошення до апеляційного суду Чернівецької області через Шевченківський районний суд міста Чернівці. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: