Справа № 463/4152/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Лаковська Ж.І.
Провадження № 22-ц/783/4244/17 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цапа П.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 25 квітня 2017 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання дій Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» щодо надання йому квитанції платіжного термінала недержавною мовою неправомірними та зобов'язання відповідача надавати позивачу усі наступні квитанції платіжних терміналів українською мовою

Оскаржуваним рішенням позов задоволено, визнано дії Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» щодо надання ОСОБА_2 квитанції платіжного термінала недержавною мовою неправомірними. Зобов'язано Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» надавати ОСОБА_2 усі наступні квитанції платіжних терміналів українською мовою. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на користь держави 1102,40 грн. судового збору.

Рішення в апеляційному порядку оскаржило ПАТ «УкрСиббанк»,вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи. В апеляційній скарзі зазначає, що у відповідності до ст. 15 ЦК України особа може звернутись за захистом порушеного, оспорюваного або невизнаного права, а захист права, яке можливо виникне або не виникне у майбутньому, чинним законодавством не передбачений. Позивачем не було надано жодних вагомих, переконливих і належних доказів та не доведено в суді, що відповідач буде порушувати, не визнавати або оспорювати право позивача на отримання державною мовою інформації у квитанціях під час здійснення операцій з переказу коштів з використанням платіжних терміналів, так як між позивачем і відповідачем ще не виникли майбутні зобов'язальні правовідносини в силу закону та/або договору. Також, судом першої інстанції не було взято до уваги, що у листопаді 2016 року на терміналі S0205167, яким користувався позивач у м. Львові, було оновлено версію програмного забезпечення з максимальною можливою фіксацією інформації на українській мові про проведений картковий платіж. З вищенаведених підстав апелянт просить скасувати рішення суду в частині зобов'язання Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» надавати ОСОБА_2 усі наступні квитанції платіжних терміналів українською мовою.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

На підставі ст.ст. 11, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням осіб, в межах заявлених ними вимог. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

За загальними положеннями ЦПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Стаття 1 ЦПК України передбачає, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У відповідності до ч. 1 ст. 10 Конституції України, державною мовою в Україні є українська.

Частиною 1 статті 15 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що інформація споживачеві повинна надаватися згідно із законом про мови.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_2 розраховуючись банківською карткою у закладі громадського ПП «Констанція», отримав квитанції про оплату карткою на іноземній мові (а.с.5-6).

Платіжний термінал, яким позивачу була видана квитанція про здійсненні оплати товару був переданий ПАТ «УкрСиббанк» Приватному підприємству «Констанція» на підставі договору еквайрінгу № 3746705 від 14 березня 2014 року (а.с.49-51)

Термінал є апаратно-програмним комплексом, призначеним для виконання операцій з магнітними і мікропроцесорними картками міжнародних платіжних систем в режимі безпосереднього зв'язку з процесінговим центром.

Відповідно до ст.18 Закону України «Про засади державної мовної політики» в економічній і соціальній діяльності державних підприємств, установ та організацій основною мовою є державна мова, а також вільно використовуються російська та інші регіональні мови або мови меншин.

У відповідності до частини 2 статті 7 Закону України «Про засади державної мовної політики» у контексті Європейської хартії регіональних мов або мов меншин до регіональних мов або мов меншин України, до яких застосовуються заходи, спрямовані на використання регіональних мов або мов меншин, що передбачені у цьому Законі, віднесені мови: російська, білоруська, болгарська, вірменська, гагаузька, ідиш, кримськотатарська, молдавська, німецька, новогрецька, польська, ромська, румунська, словацька, угорська, русинська, караїмська, кримчацька.

Згідно із ч. 3 ст. 7 цього Закону до кожної мови, визначеної у частині другій цієї статті, застосовуються заходи, спрямовані на використання регіональних мов або мов меншин, що передбачені у цьому Законі, за умови, якщо кількість осіб - носіїв регіональної мови, що проживають на території, на якій поширена ця мова, становить 10 відсотків і більше чисельності її населення.

За рішенням місцевої ради в окремих випадках, з урахуванням конкретної ситуації, такі заходи можуть застосовуватися до мови, регіональна мовна група якої становить менше 10 відсотків населення відповідної території.

Право ініціювання питання щодо застосування заходів, спрямованих на використання регіональних мов або мов меншин, належить також мешканцям території, на якій поширена ця мова.

Відповідно ч. ч. 1,2 ст. 18 цього Закону в економічній і соціальній діяльності державних підприємств, установ та організацій основною мовою є державна мова, а також вільно використовуються російська та інші регіональні мови або мови меншин. В економічній і соціальній діяльності об'єднань громадян, приватних підприємств, установ та організацій, громадян - суб'єктів підприємницької діяльності та фізичних осіб вільно використовується державна мова, регіональні мови або мови меншин, інші мови.

Статтею ст. 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність» визначено, що відносини з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Відповідно до п. 18-1ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувачем платіжної системи є юридична або фізична особа, якій надається послуга платіжної системи щодо виконання переказу коштів учасником платіжної системи.

Відповідно п.VІІ.3 Положення «Про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операції з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України №705 від 05.11.2014 року Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів - операції користувачів повинні виконуватися з оформленням квитанції платіжного термінала, чека банкомата, сліпа та інших документів за операціями з використанням електронних платіжних засобів у паперовій формі, що складаються та друкуються державною мовою за місцем проведення операції в такій кількості примірників, яка потрібна для всіх учасників операції, та/або документів в електронній формі, передбачених правилами платіжної системи.

Документи за операціями з використанням електронних платіжних засобів можуть бути оформлені та/або надруковані іншою мовою за домовленістю сторін відповідно до законодавства України або якщо платіжний пристрій дає користувачу технічну можливість здійснити вибір мови на його замовлення.

Постачальник платіжних послуг зобов'язаний забезпечити відповідність мови паперових документів за операціями з використанням електронних платіжних засобів мові, яка була вибрана користувачем на екрані платіжного пристрою.

Відтак суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що оскільки рішення місцевою радою за місцем знаходження робочого органу відповідача про використання іноземної мови, як регіональної мови, не приймалось, а іншого нормативного акту, в тому числі Національного Банку України на загальному рівні не було, крім того доказів про домовленість між сторонами про те, що про визнання прийнятною позивачем іноземної мови у спірних правовідносинах відповідачем надано не було, то підстав для оформлення таких, які видаються споживачу іншою мовою, ніж державною у відповідачів не було, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Крім того, відповідно до ч.2 та ч.3ст.8 Закону України «Про засади державної мовної політики» передбачено, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої мовні права і свободи від порушень і протиправних посягань. Кожному гарантується право на захист у відповідних державних органах і суді своїх мовних прав і законних інтересів, мовних прав і законних інтересів своїх дітей, на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади і органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, юридичних і фізичних осіб, якими порушуються мовні права і свободи людини і громадянина.

Відповідно до положення ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.2. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:1) визнання права;2) визнання правочину недійсним;3) припинення дії, яка порушує право;4) відновлення становища, яке існувало до порушення;5) примусове виконання обов'язку в натурі;6) зміна правовідношення;7) припинення правовідношення;8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Доводи апеляційної скарги про те,що ОСОБА_2 просить зобов'язати відповідача видавати йому усі наступні квитанції українською мовою, однак такий спосіб захисту не передбачений чинним законодавством, є безпідставними, оскільки законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (ст. ст. 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема ст. 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 21 травня 2012 року у справі №6-20цс11.

Доводи апеляційної скарги про те, судом не враховано ту обставину, що у листопаді 2016 року в терміналі S205167, яким користувався ОСОБА_2 у м.Львові, було оновлено версію програмного забезпечення з максимально можливою фіксацією інформації на українській мові про проведений картковий платіж є необгунтованими, оскільки наявна в матеріалах справа квитанція №2854 від 23.01.2017 року не спростовує правильних висновків суду про обґрунтованість та під ставність позовних вимог.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Відтак, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції з врахуванням положень ч.1 ст. 303 в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки суд першої інстанції повно та всебічно з"ясував обставини справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» - відхилити.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 25 квітня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою апеляційного суду законної сили.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Ванівський О.М.

Цяцяк Р.П.