У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого: Коротуна В.М.,

суддів: Карпенко С.О., Кафідової О.В.,

Писаної Т.О., Фаловської І.М,,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальності «Нова Пошта», відділення № 1 товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта» про відшкодування майнової та моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Полтавської області від 1 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У березні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 15 січня 2015 року він замовив у товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта» (далі - ТОВ «Нова Пошта») відділення № 1 перевезення вантажу, а саме телевізора «Samsung UE40H6200», оголошена вартість якого складала 8 400 грн, з м. Дрогобич Львівської області до м. Вишневе Київської області, про що було складено експрес накладна від 15 січня 2015 року.

17 січня 2015 року працівники ТОВ «Нова Пошта» повідомили його про пошкодження вантажу, у зв'язку з чим одержувач відмовився його отримувати. Позивач вказує на те, що пошкодження вантажу відбулося під час транспортування, проте ТОВ «Нова Пошта» відмовило у задоволенні претензії щодо відшкодування завданих збитків.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 24 червня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнено з ТОВ «Нова Пошта» на користь ОСОБА_3 6 799 грн у відшкодування майнової шкоди.

У іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 1 лютого 2016 року рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 24 червня 2015 року в частині задоволення позовних вимог скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати рішення апеляційного суду Полтавської області від 1 лютого 2016 року та залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням апеляційним судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до пункту 6 розділу XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах його повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду у складі, визначеному цим Законом, та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом, у складі, визначеному цим Законом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Судами встановлено, що 15 січня 2015 року ОСОБА_3 замовив у ТОВ «Нова Пошта» відділення № 1 перевезення вантажу, а саме телевізора «Samsung UE40H6200», оголошеною вартістю 8 400 грн, з м. Дрогобич Львівської області до м. Вишневе Київської області, про що складено експерт-накладну № 4500 від 15 січня 2015 року.

17 січня 2015 року працівники ТОВ «Нова Пошта» повідомили ОСОБА_3 про пошкодження вантажу, у зв'язку з чим одержувач відмовився його отримувати і 19 січня 2015 року вантаж за експрес-накладною повернуто до м. Дрогобич Львівської області.

Згідно рахунку-фактури № СФ-0122311 від 6 лютого 2015 року, наданого ТОВ «Наш сервіс», вартість пошкодженої запчастини LCD панелі SamsungBN95-01318А становить 6 299 грн.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції встановивши, що винними діями відповідача під час транспортування вантажу він був пошкоджений, дійшов висновку про наявність правових підстав для частково задоволення позову.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог та ухвалюючи в цій частині нове рішення про відмову у позові, апеляційний суд виходив з відсутності доказів пошкодження вантажу перевізником.

Проте повністю з такими висновками суду апеляційної інстанції погодитись не можна з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 924 ЦК України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало.

Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Зазначена норма передбачає принцип винності в разі відповідальності перевізника за втрату, нестачу, псування й ушкодження вантажу, який є загальним для всіх видів транспорту. Перевізник несе відповідальність за нестачу, втрату, псування й ушкодження вантажу лише у випадках, коли він винен у несхоронності вантажу. При цьому обов'язок доведення своєї невинуватості лежить на ньому.

Отже, відповідальність перевізника побудована за принципом вини і діє, як правило, презумпція вини зобов'язаної сторони.

Перевізник несе відповідальність, якщо не доведе, що втрата, псування й ушкодження вантажу відбулися внаслідок обставин, яким він не міг запобігти чи усунення яких від нього не залежало, зокрема внаслідок вини перевізника чи відправника вантажу; особливих природних властивостей перевезеного вантажу; недоліків тари й пакування, яких не можна було встановити шляхом зовнішнього огляду при прийманні вантажу до перевезення й інших обставин, передбачених законом.

Пошкодження вантажу - це зміна його фізичних властивостей (механічні поломки, дефекти, бій); нестача вантажу - доставка вантажу одержувачу в меншій кількості, ніж оголошено до перевезення.

Стаття 924 ЦК зберігає раніше прийняті в цивільному праві України принципи майнової відповідальності перевізника: він відповідає при наявності його вини (частина перша статті 924 ЦК) і в межах вартості перевезеного вантажу і багажу (частина друга статті 924 ЦК). Понад вартість вантажу і багажу перевізник повертає клієнту відповідну провізну плату.

Перевізник несе відповідальність щодо забезпечення схоронності вантажу чи багажу в період здійснення перевезення.

Крім того, він також зобов'язаний доставити вантаж чи багаж у пункт призначення і видати його уповноваженій особі.

Невиконання цього обов'язку тягне відповідальність перевізника, який звільняється від відповідальності тільки у випадках, коли незбереження вантажу стало наслідком обставин, що характеризуються одночасно двома ознаками:

1) усунення цих обставин не залежало від перевізника; це формулювання слід тлумачити у такий спосіб, що перевізник звільняється від відповідальності за незбереження вантажу, якщо відповідно до законодавства та договору перевезення він не несе обов'язку усунення зазначених обставин;

2) перевізник не міг запобігти цим обставинам.

Отже, перевізник звільняється від відповідальності за незбереження вантажу у випадках, коли причиною його незбереження була непереборна сила. Втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу внаслідок випадку, що не підлягає під визначення непереборної сили, відповідно до частини першої ст. 924 ЦК України не звільняють перевізника від відповідальності за незбереження вантажу.

Таким чином, законодавець покладає на перевізника обов'язок доводити наявність обставин, що звільняють його від відповідальності за незбереження вантажу.

Саме до цього зводяться правові висновки Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України, викладені у постанові від 23 березня 2016 року (справа № 6-2086цс15), яка згідно зі статтею 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів України, що зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

У порушення ст. ст. 303, 316 ЦПК України, апеляційний суд на зазначені вимоги закону та висновок Верховного Суду України уваги не звернув; дійшов помилково висновку про не доведення позивачем вини перевізника, залишивши поза увагою норми ст. 924 ЦК України.

Ураховуючи, що допущені апеляційним судом порушення норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, рішення апеляційного суду підлягає скасуванню відповідно до ч. 3 ст. 338 ЦПК України із направленням справи на новий розгляд до цього суду.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Полтавської області від 1 лютого 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М.Коротун
Судді: С.О.Карпенко О.В.Кафідова Т.О.Писана І.М.Фаловська