Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 334/4780/15Головуючий у 1-й інстанції Ісаков Д.О.
Пр. № 22-ц/778/1221/17Суддя-доповідач ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого судді Гончар М.С.

суддів Кочеткової І.В., Маловічко С.В.,

за участі секретаря Бурима В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 РОЗВИТКУ» на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 04 жовтня 2016 року у справі за позовом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в Публічному акціонерному товаристві «ОСОБА_2 РОЗВИТКУ» (надалі ОСОБА_2) до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, якій у подальшому уточнив (т.с. 1 а.с.132) та в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором IKCASHSHG.131223.001 від 03 червня 2013 року станом на 18.03.2016 року у сумі 52418,47 грн., яка складається із поточної заборгованості по тілу кредиту - 904,57 грн.; простроченої заборгованості по кредиту - 9174,88 грн.; простроченої заборгованості за процентами - 3394,95 грн., простроченої заборгованості за комісією по кредиту - 12219,71 грн.; суми штрафів та пені - 26733,36 грн., від сплати якої на користь Банку відповідач у добровільному порядку ухиляється.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 04 жовтня 2016 року (тс. 1 а.с. 163-165) у задоволенні позову Банку у цій справі відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі (т.с. 1 а.с. 173-190) просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвали нове рішення, яким стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь Банку заборгованість за кредитним договором № IKCASHSHG.131223.001 від 03.06.2013 року у розмірі 52418,47 грн.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито (т.с. 1 а.с. 204), справу призначено до апеляційного розгляду (т.с. 1 а.с. 206).

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області (т.с. 1 а.с. 214) розгляд цієї справи було призначено в режимі відеоконференції в порядку задоволення клопотання Банку (т.с. 1 а.с. 211-213, 216-217).

Розгляд цієї справи, призначений апеляційним судом на 11 травня 2017 року, не відбувся та був відкладений в порядку задоволення клопотання відповідача ОСОБА_3 (т.с. 2 а.с. 101), на 03 серпня 2017 року з урахуванням навантаженості судді - доповідача, колегії суддів, яка має постійний склад, та відпустки колегії суддів і судді-доповідача у період з 12 червня по 30 червня 2017 року включно (т.с. 2 а.с. 128а).

У судове засідання 03 серпня 2017 року належним чином повідомлені завчасно ще 19 травня 2017 року апеляційним судом про час і місце розгляду цієї справи (т.с. 2 а.с. 136) відповідач ОСОБА_3 та представник останнього повторно не зявились.

03 серпня 2017 року від відповідача ОСОБА_3 на адресу апеляційного суду електронною поштою надійшла (ло) заява (клопотання) про відкладення розгляду цієї справи апеляційним судом за станом здоровя, документи зобовязується надати (т.с. 2 а.с. 181).

В силу вимог ст. 305 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

При вищевикладених обставинах, колегія суддів апеляційного суду визнала неповажними причини неявки у дане судове засідання відповідача ОСОБА_3 та представника останнього і на підставі ст. 305 ч. 2 ЦПК України ухвалила у задоволенні клопотання ОСОБА_3 про відкладення розгляду цієї справи апеляційним судом відмовити, розглядати дану справу апеляційним судом у даному судовому засіданні за відсутністю останніх за присутністю представника Банку за довіреністю (т.с. 2 а.с. 182-183) ОСОБА_4, якій присутній у судовому засіданні у режимі відеоконференції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника Банку, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга Банку підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно із п. 2 ч.1 ст. 307 ЦПК за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право його скасувати і ухвалити нове рішення по суті.

Відповідно до ст. 309 ч. 1 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є: неповне зясування обставин, що мають значення для вирішення справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Встановлено, що відмовляючи Банку у задоволенні позову до відповідача ОСОБА_3 у цій справі у повному обсязі, суд першої інстанції керувався ст.ст. 257, 261, 267 ЦК України, ст. ст. 3, 15, 60, 79, 88, 212-215, 223, 294 ЦПК України, ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та виходив із необґрунтованості та недоведеності позовних вимог Банку у цій справі; відсутності підстав для задоволення позовних вимог Банку про стягнення заборгованості з відповідача ОСОБА_3 за вищезазначеним кредитним договором у зв'язку з недоведеністю факту надання та погашення кредиту, а також з неможливістю достовірно визначити наявність заборгованості, на підставі чого неможливо достовірно документально визначити суму, яка підлягає до стягнення.

Проте з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Рішення суду першої інстанції у цій справі вказаним вимогам не відповідає.

Має місце у цій справі неповне зясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для вирішення цієї справи; недоведеність обставин, що мають значення для цієї справи, які суд першої інстанції вважав встановленими; невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції у порушення вимог ст. 10 ч. 4 ЦПК України недостатньо сприяв повному та всебічному зясуванню обставин цієї справи.

Висновки суду першої інстанції в оскаржуємому рішенні ґрунтуються на припущеннях, що є порушенням вимог ст. 60 ч. 4 ЦПК України.

Так, встановлено, що між Банком та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір IKCASHSHG.131223.001 від 03 червня 2013 року, за умовами якого ОСОБА_2 зобовязався надати ОСОБА_3 кредит у розмірі 13200,00 грн. строком до 02 червня 2016 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,001% річних та комісією за надання кредитних коштів у розмірі 4,00 % від суми кредиту по договору, щомісяця. А ОСОБА_3 зобовязався щомісячно, в період сплати, передбачений кредитним договором, надавати Банку кошти (щомісячні платежі) для погашення заборгованості у розмірі встановленого графіком погашення, зазначеного в п. 2.5. кредитного договору (т.с. 1 а.с. 11-14).

Банк свої зобовязання за вищезазначеним кредитним договором виконав, надав ОСОБА_3 кредит у вищезазначеному розмірі, що підтверджується заявою на видачу готівки № 195074 від 03 червня 2013 року на суму 12000,00 грн. та меморіальним ордером № 18290828 від 03 червня 2013 року на суму 1200,00 грн. (завірені Банком копії т.с. 2 а.с. 3-4, які можуть бути прийняті апеляційним судом до уваги у цій справі на виконання вимог ст. 10 ч. 4 ЦПК України як докази, передбачені ст. 303 ч.2 ЦПК України).

Оскільки, відповідно до п. 1.1 вищезазначеного кредитного договору сторін ОСОБА_2 на умовах визначених цим договором, надає позичальнику у тимчасове, платне користування грошові кошти (надалі кредит).

П. 1.2 вищезазначеного кредитного договору визначено, що кредит надається в сумі 13200,00 грн. на наступні цілі:

- в розмірі 12000, 00 грн. надається на споживчі потреби;

- в розмірі 1200,00 грн. надається з метою оплати винагороди Банку за надання фінансового інструменту.

Кредит надається позичальнику на наступні цілі: на споживчі потреби, сплата винагороди Банку за надання фінансового інструменту (п. 1.7 кредитного договору).

Відповідно до пп. 3.2.2 п. 3.2 вищезазначеного кредитного договору сторін ОСОБА_2 зобов'язаний в термін до 5 (п'яти) банківських днів з дати отримання Банком заяви позичальника про перерахування кредиту на поточний рахунок вказаний позичальником на підставі його письмової заяви перерахувати кошти або здійснити видачу готівки через касу Банку в день підписання кредитного договору.

П. 1.9 вищезазначеного кредитного договору сторін визначено, що з урахуванням положень п. 1.2 позичальник доручає Банку, без додаткового узгодження, перерахувати кредитні кошти з кредитного рахунку:

*в сумі 12000,00 грн. шляхом видачі готівки через касу Банку;

*в сумі 1200,00 грн. для сплати винагороди Банку за надання фінансового інструменту на рахунок № 6068 в ПАТ "ВБР".

Однак, ОСОБА_3 свої зобовязання за вищезазначеним кредитним договором належним чином не виконував, що підтверджується у тому числі виписками Банку по особових рахунках ОСОБА_3 (т.с. 2 а.с. 14-119) та заявами на переказ готівки (завірені банком копії т.с. 2 а.с. 5-13), які підтверджують часткове погашення ОСОБА_3 заборгованості за вищезазначеним кредитним договором та які можуть бути прийняті апеляційним судом до уваги у цій справі на виконання вимог ст. 10 ч. 4 ЦПК України як докази, передбачені ст. 303 ч.2 ЦПК України.

Хоча в силу вимог ст. ст. 526-527, 530 ЦК України та умов вищезазначеного кредитного договору ОСОБА_3, як позичальник, мав виконувати свої зобовязання за вищезазначеним договором належним чином.

У звязку із чим, станом на 18.03.2016 року у ОСОБА_3 має місце заборгованість перед Банком у сумі 52418,47 грн., яка складається із поточної заборгованості по тілу кредиту - 904,57 грн.; простроченої заборгованості по кредиту - 9174,88 грн.; простроченої заборгованості за процентами - 3394,95 грн., простроченої заборгованості за комісією по кредиту - 12219,71 грн.; суми штрафів та пені - 26733,36 грн., від сплати якої на користь Банку відповідач у добровільному порядку ухиляється.

Належним допустимим доказом цієї заборгованості є наданий Банком до позову останнього у матеріали цієї справи розрахунок останньої суду першої інстанції (т.с. 1 а.с. 3-10, 133), суду апеляційної інстанції (т.с. 2 а.с. 138-148), якій додатково містить конкретні складові заборгованості по пені на суму 25225,13 грн. та штрафам на суму 1508,23 грн. на загальну суму штрафів та пені 26733,36 грн. та якій може бути прийнятий апеляційним судом до уваги у цій справі на виконання вимог ст. 10 ч. 4 ЦПК України як доказ, передбачений ст. 303 ч.2 ЦПК України.

Банк не зобовязаний був надавати суду першої інстанції у матеріали цієї справи первинні касово-бухгалтерські документи на підтвердження факту надання Банком ОСОБА_3 кредиту за вищезазначеним кредитним договором та факту часткового погашення цього кредиту ОСОБА_3 на користь Банку.

В силу вимог Інструкції про ведення касових операцій банками в України, затвердженої постановою правління НБУ 01.06.2011 року № 174, ОСОБА_2 має надавати на підтвердження даних фактів лише виписки по рахунках, зокрема ОСОБА_3

Всі часткові погашення заборгованості ОСОБА_3 на користь Банку за вищезазначеним кредитним договором були враховані Банком при розрахунку вищезазначеної заборгованості.

Належні допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні та стороною відповідача суду у матеріали цієї справи не надані.

Хоча в силу вимог ст. 10 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Підстави для звільнення відповідача ОСОБА_3 від доказування, передбачені ст. 61 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Відповідач ОСОБА_3 та представник останнього не надали суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування своїх заперечень на позов Банку у цій справі.

Згідно із ст. 58 ч.1 ЦПК України належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст. 59 ч. 2 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (допустимість доказів).

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 60 ч. 4 ЦПК України).

В силу вимог ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

При вищевикладених обставинах, суд першої інстанції мав виходити при вирішенні цієї справи із презумпції правомірності правочину вищезазначеного кредитного договору сторін.

Оскільки, в силу вимог ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Встановлено, що недійсність вищезазначеного кредитного договору сторін прямо не встановлена законом.

В силу вимог ст. 627 ч. 1 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Також встановлено, що відповідач ОСОБА_3 у цій справі зустрічних позовних вимог про визнання вищезазначеного кредитного договору недійсним, у тому числі з підстав порушення будь-яких його прав, як споживача, передбачених Законом України «Про захист прав споживачів» та зокрема ст. 11 останнього, не заявляв та вони судом не розглядались та не вирішувались у цій справі.

Також відповідачем ОСОБА_3 у матеріали цієї справи не було надано належних, допустимих доказів того, що вищезазначений кредитний договір сторін визнаний недійсним за будь-яким рішенням будь-якого суду в іншій справі.

В силу вимог ст. 629 ЦК України чинний договір є обовязковим для виконання сторонами.

При цьому, відсутність на час розгляду цієї справи судом першої інстанції екземпляру вищезазначеного кредитного договору сторін на руках у ОСОБА_3 з будь-яких причин не робить цей договір недійсним чи таким, що не підлягає виконанню.

Оригінал вищезазначеного кредитного договору сторін на виконання вимог ухвали суду першої інстанції від 11 травня 2016 року у цій справі (т. с. 1 а.с. 130) надавався Банком та був оглянутий судом першої інстанції у судовому засіданні у цій справі, про що також прямо зазначено в оскаржуємому рішенні суду першої інстанції у цій справі (т.с. 1 а.с. 163).

При вищевикладених обставинах, суд першої інстанції мав за рішенням суду у цій справі стягнути з ОСОБА_3 на користь Банку заборгованість за вищезазначеним кредитним договором у розмірі 52418,47 грн. за вирахуванням суми штрафів на загальну суму 1508,23 грн. (розрахунок: штраф п. 6.4 договору 1269,51 грн. + штраф п. 6.5 договору 238,72 грн. т.с. 2 а.с. 148).

Оскільки, штрафи, які були нараховані Банком відповідачу одночасно із пенею за порушення зобовязань за договором, не підлягали стягненню з відповідача на користь Банку у цій справі в силу вимог ст. 61 Конституції України (правова позиція ВСУ, викладена у постанові від 21.10.2015 року у справі № 6-2003цс15, яка є обовязковою для застосування загальними судами в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України).

Підстави для зменшення судом на підставі ст. 551 ч. 3 ЦК України за рішенням суду розміру, нарахованої Банком відповідачу ОСОБА_3 за вищезазначеним кредитним договором пені у сумі 25225,13 грн. (т.с. 2 а.с. 148) у цій справі, відсутні.

Крім того, у суду відсутні підстави для застосування у цій справі до будь-яких складових вищезазначеної заборгованості відповідача перед Банком за вищезазначеним позовом Банку, поданим до суду першої інстанції у червні 2015 року (т.с. 1 а.с. 1), та зокрема пені, строку позовної давності, оскільки заява про її застосування відповідачем ОСОБА_3 у суді першої інстанції до ухвалення оскаржуємого рішення судом першої інстанції у цій справі не заявлялась.

Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

За таких обставин, доводи Банку, як особи, яка подала апеляційну скаргу, частково ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, а рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст.ст. 213-214 ЦПК України щодо його законності та обґрунтованості.

Тому, апеляційну скаргу Банку слід задовольнити частково; рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 04 жовтня 2016 року у цій справі скасувати; ухвалити нове рішення, яким позов Банку задовольнити частково; стягнути з ОСОБА_3 на користь Банку заборгованість за кредитним договором IKCASHSHG.131223.001 від 03 червня 2013 року станом на 18.03.2016 року у сумі 50910,24 грн., яка складається із поточної заборгованості по тілу кредиту - 904,57 грн.; простроченої заборгованості по кредиту - 9174,88 грн.; простроченої заборгованості за процентами - 3394,95 грн., простроченої заборгованості за комісією по кредиту - 12219,71 грн.; суми пені - 25225,13 грн.; в решті позову відмовити.

Крім того, в силу вимог ст. 88 ч.ч. 1,5 ЦПК України з ОСОБА_3 у дохід держави слід стягнути судові витрати, повязані із розглядом цієї справи судом першої інстанції, від сплати яких позивач був звільнений в силу вимог чинного на час подачі ним вищезазначеного позову до суду першої інстанції Закону України «Про судовий збір», пропорційно до суми задоволених позовних вимог Банку у розмірі 1338,35 грн. (розрахунок: судовий збір при подачі позову до суду першої інстанції, від сплати якого ОСОБА_2 був звільнений, у розмірі 1378,00 грн. * суму задоволених позовних вимог Банку 50910,24 грн./ суму заявлених Банком позовних вимог 52418,47 грн.).

Також в разі часткового задоволення апеляційної скарги Банку при вищевикладених обставинах, на виконання вимог ст. 88 ч.ч. 1, 5 ЦПК України з ОСОБА_3 на користь Банку слід стягнути понесені останнім судові витрати, повязані із розглядом цієї справи апеляційним судом, зокрема у вигляді судового збору, сплаченого Банком при подачі вищезазначеної апеляційної скарги (т.с. 1 а.с. 201), пропорційно до суми задоволених позовних вимог Банку у розмірі 1472,19 грн. (розрахунок: судовий збір, сплачений Банком при подачі вищезазначеної апеляційної скарги, у розмірі 1515,80 грн. * суму задоволених позовних вимог Банку 50910,24 грн./ сума заявлених Банком позовних вимог 52418,47 грн.).

Відповідно до п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402- VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 - 317 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 РОЗВИТКУ» задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 04 жовтня 2016 року у цій справі скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 РОЗВИТКУ» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 РОЗВИТКУ» () заборгованість за кредитним договором IKCASHSHG.131223.001 від 03 червня 2013 року станом на 18.03.2016 року у сумі 50910,24 грн. (пятдесят тисяч девятсот десять гривень двадцять чотири копійки), яка складається із поточної заборгованості по тілу кредиту - 904,57 грн.; простроченої заборгованості по кредиту - 9174,88 грн.; простроченої заборгованості за процентами - 3394,95 грн., простроченої заборгованості за комісією по кредиту - 12219,71 грн.; суми пені - 25225,13 грн.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1) у дохід держави судові витрати, повязані із розглядом цієї справи судом першої інстанції у розмірі 1338,35 грн. (одна тисяча триста тридцять вісім гривень тридцять пять копійок).

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 РОЗВИТКУ» () судові витрати, повязані із розглядом цієї справи апеляційним судом у розмірі 1472,19 грн. (одна тисяча чотириста сімдесят дві гривні девятнадцять копійок).

Судове рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_1 ОСОБА_5ОСОБА_6