У х в а л а

іменем україни

21 серпня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Маляренка А.В.,Іваненко Ю.Г., Ступак О.В.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на рішення Харківського районного суду Харківської області від 21 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 24 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2016 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 02 березня 2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4, останнім 02 березня 2006 року був отриманий кредит в розмірі 10 000 грн у вигляді встановлено кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованої за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає дії картки.

Відповідач свої зобов'язання не виконував належним чином, не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, у зв'язку з чим, згідно розрахунку, у нього станом на 29 лютого 2016 року утворилась заборгованість у розмірі 29 316 грн 96 коп., яка складається з наступного: 9 596 грн 93 коп. - заборгованість за кредитом; 165 62 грн 79 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 1 285 грн - заборгованість за пенею та комісією, 500 грн - штраф (фіксована частина), 1 372 грн 24 коп. - штраф (процентна складова), яку банк просив стягнути з ОСОБА_4

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 21 вересня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 24 листопада 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «Приватбанк» просить скасувати оскаржувані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. 212 ЦПК України, а також, врахувавши обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку, що із заяви позичальника від 02 березня 2006 року не вбачається, що відповідач був у встановленому законом порядку ознайомлений з умовами кредитування, а також факт укладання кредитного договору.

Крім того, у порушення Закону України «Про захист прав споживачів»банком не було належним чином виконано переддоговірну роботу з відповідачем, банк не повідомив позивача у письмовій формі про умови надання кредиту, не надав в повному обсязі інформації про умови кредитування, заява підписана відповідачем не містить усіх істотних умов необхідних для укладання договору, не враховує інтереси позичальника, заява не містить умови про порядок припинення правовідносин, що склались між сторонами на підставі заяви від 02 березня 2006 року, що є суттєвими умовами та суперечить ст. 6 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 21 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 24 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

А.В.Маляренко

Ю.Г.Іваненко

О.В.Ступак