Справа № 569/3055/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2017 року

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючий суддя - Кучина Н.Г.

секретар - Григорчук В.М.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу за

позовом ОСОБА_1 до Рівненського обласного клінічного лікувально-діагностичного центру імені ОСОБА_4 про поновлення на роботі за сумісництвом, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Рівненського міського суду із вищевказаним позовом з подальшим його уточненням, в якому просить поновити її на посаді інженера-програміста автоматизованої системи управління Рівненського обласного клінічного лікувально- діагностичного центру імені ОСОБА_4 за сумісництвом та стягнути з Рівненського обласного клінічного лікувально-діагностичного центру імені ОСОБА_4 на її користь заробітну плату за час вимушеного прогулу, починаючи з 01 серпня 2016 року по 06 липня 2017 року в розмірі 15161,55 грн., рішення в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць допустити до негайного виконання.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали з підстав викладених в позовній заяві, просили позов задоволити.

Представник відповідача підтримала подані до суду заперечення, згідно яких просила відмовити в задоволенні позовних вимог.

Суд, заслухавши пояснення позивача, її представника, представника відповідача, дослідивши письмові докази по справі, дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, ОСОБА_1 згідно наказу № 138-к від 02.06.2005 року з 01 червня 2005 року була прийнята на роботу до Рівненського обласного клінічного лікувально-діагностичного центру імені ОСОБА_4 та займала посаду інженера-програміста відділу автоматизованої системи управління. На вказаній посаді працювала як основний працівник та за сумісництвом, а в загальному обіймала 1,5 ставки (а.с. 4).

25 червня 2015 р. згідно наказу № 64 від 25.06.15 р. Позивачу винесено догану за неналежне виконання Правил внутрішнього трудового розпорядку РОКЛДЦ ім. В. Поліщука, 01 липня 2015 р. повторну догану згідно наказу № 65 від 01.07.15 р. 01 липня 2015 р. згідно наказу № 120-к від 01.07.15 р. позивача звільнено з займаної посади за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених трудовим договором (Правилами внутрішнього трудового розпорядку) на підставі пункту 3 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України.

В судовому засіданні представник відповідача визнала той факт, що наказ про звільнення ОСОБА_1 від 01.07.2017 року ( який був предметом розгляду у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Рівненського обласного клінічного лікувально-діагностичного центру імені ОСОБА_4 про визнання незаконними і скасування наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди ( с.Бучко)) з займаної посади був один і стосувався як звільнення за основною посадою, так і за сумісництвом.

Рішенням Рівненського міського суду від 01 серпня 2016 року, яке набрало законної сили 04 жовтня 2016 року, позов ОСОБА_1 до Рівненського обласного клінічного лікувально-діагностичного центру імені ОСОБА_4 про визнання незаконними і скасування наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано наказ головного лікаря Рівненського обласного клінічного лікувально-діагностичного центру імені ОСОБА_4 № 64 від 25 червня 2015 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 та Кур»ята П.А. в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 Визнано незаконним та скасовано наказ головного лікаря Рівненського обласного клінічного лікувально-діагностичного центру імені ОСОБА_4 № 65 від 1 липня 2015 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_7. ОСОБА_8В» в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 Визнано незаконним наказ головного лікаря Рівненського обласного клінічного лікувально-діагностичного центру імені ОСОБА_4 № 120-к від 1 липня 2015 року про звільнення ОСОБА_1 Поновлено ОСОБА_1 на посаді інженера-програміста відділу автоматизованої системи управління Рівненського обласного клінічного лікувально-діагностичного центру імені ОСОБА_4. Рішення про поновлення на роботі допущено до негайного виконання. Стягнуто з Рівненського обласного клінічного лікувально-діагностичного центру імені ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 54983,53 грн. Стягнуто з Рівненського обласного клінічного лікувально-діагностичного центру імені ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 3000 грн. у відшкодування моральної шкоди. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання судових витрат (а.с. 51-54).

Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

За таких підстав, вказаним рішенням Рівненського міського суду від 01 серпня 2016 року встановлено, що звільнення ОСОБА_1, як за основною посадою, так і за сумісництвом було проведено з порушенням вимог закону та визнано звільнення незаконним, а відтак вказані обставини не підлягають доказуванню.

На виконання рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 01 серпня 2016 року, відповідачем винесено наказ від 01 серпня 2016 року №197-к Про поновлення на роботі ОСОБА_1, яким скасовано наказ від 01 липня 2015 року про звільнення ОСОБА_1, поновлено ОСОБА_1 на попередній роботі на посаді інженера-програміста першої категорії відділення автоматизованої системи управління з 01 липня 2015 року, виплачено ОСОБА_1 всі необхідні виплати, які вказані у рішенні (а.с. 6-7).

В судовому засіданні представник відповідача визнала той факт, що ОСОБА_1 на виконання рішення суду була повновлена лише на посаді за основним місцем роботи, тоді як предметом розгляду справи були звільнення з роботи як за основним, так і за сумсницвом.

Як зазначалося вище позивач працювала у відповідача за сумісництвом.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 було відмовлено у роз»ясненні рішення суду від 01 серпня 2016 року в частині формулювання поновлення на посаді, оскільки наказом №120-к від 01.07.2015 року, роботодавець звільнив її з роботи і за основою посадою і за сумісництвом.

Чинним трудовим законодавством передбачено право працівника на укладення такого виду трудового договору, як за сумісництвом.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України № 245 від 03.04.1993р. «Про роботу за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій» передбачено, робітники, спеціалісти і службовці державних підприємств, установ і організацій мають право працювати за сумісництвом, тобто виконувати, крім своєї основної, іншу роботу на умовах трудового договору. На умовах сумісництва працівники можуть працювати на тому ж або іншому підприємстві, в установі, організації або у громадянина у вільний від основної роботи час.

Згідно пункту 1 Положення про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ та організацій (далі - Положення), затвердженого спільним Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства фінансів України від 28.06.1993 року №43, сумісництвом вважається виконання працівником, крім своєї основної, іншої регулярної оплачуваної роботи на умовах трудового договору у вільний від основної роботи час на тому ж або іншому підприємстві, в установі, організації або у громадянина (підприємця, приватної особи) за наймом.

Таким чином, робота за сумісництвом є нічим іншим, як роботою за таким самим трудовим договором, як і за основним місцем праці. Відтак, за винятком окремих випадків, до сумісництва повинні застосовуватися ті ж самі положення трудового законодавства, якими регулює питання укладення, зміни, розірвання трудового договору (прийняття та звільнення з роботи), оплати праці, робочого часу, часу відпочинку тощо.

За своїм правовим статусом немає відмінностей між роботою за основним місцем праці та за сумісництвом, як і немає різниці між внутрішнім та зовнішнім сумісництвом. Сумісники користуються такими ж правами, і основні працівники.

У зв»язку з цим, оформлення сумісництва повинно проводитися наказом, в якому зазначається прийняття працівника на роботу за сумісництвом. Підстави для припинення трудових договорів, за основним місцем роботи, так і за сумісництвом, передбачені статтями 36, 38, 39, 40, 41, 45 КЗпП. Оскільки трудові договори за основним місцем роботи і за сумісництвом є самостійними трудовими договорами та укладаються окремо, то і припиняти такі трудові договори слід окремо за наявності законних підстав.

Згідно ч.1 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

У відповідності до 2 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більше, як на один рік.

Відповідно до п. 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 1995 року N 348).

Згідно матеріалів справи вбачається, що пiд час прийняття на роботу ОСОБА_1 та оформлення з нею трудових вiдносин обидвi сторони (власник або уповноважений ним орган та працiвник) визначили режим роботи за сумiсництвом та порядок оплати праці.

Згідно довідки Рівненського обласного клінічного лікувально-діагностичного центру імені ОСОБА_4 №340 від 27.04.2017 року встановлено, що середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 по сумісництву на 0,5 ставки інженера-програміста станом на липень 2015 року виходячи з виплат за останні два місяці становить 737 грн., а саме: травень 737 грн., червень 737 грн. (737*2=1474) (а.с. 90).

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться множенням середньоденного заробітку на число робочих днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані впродовж двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів (п. 8 Порядку): середньоденна заробітна плата позивача станом на 1 липня 2015 року становить 1474/38 = 38,79 грн.

За період від часу звільнення позивача з роботи за сумісництвом до розгляду справи у суді установа здійснювала підвищення розміру посадових окладів для 9 тарифного розряду: з 01.09.2015 року по 30.11.2015 року - з 1474 грн до 1751 грн; коефіцієнт підвищення К1 = 1,19 ; з 01.12.2015 року по 30.04.2016 року - з 1751 грн до 1925 грн. коефіцієнт підвищення К2= 1,10 ; з 01.05.2016 року по 30.11.2016 року - з 1925 грн до 2050 грн. коефіцієнт підвищення К3= 1,065 ; з 01.12.2016 року по 31.12.2016 року - з 2050 грн до 2310 грн. коефіцієнт підвищення К4= 1,13 ; з 01.01.2017 року - з 2310 грн. до 2768 грн. коефіцієнт підвищення К5= 1,20.

З оглянутої судом довідки Рівненського обласного клінічного лікувально-діагностичного центру імені ОСОБА_4 вбачається, що пр. розрахунку середньоденної заробітної плати для виплати компенсації за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 включений дохід по основному місцю роботи на 1,0 ставки та за місцем роботи по сумісництву 0,5 ставки. Компенсація нарахована в сумі 54983,53 грн. за період з 01.07.2015 року по 31.07.2016 року. За вирахуванням податків виплачена платіжним дорученням №317 від 21.10.2016 року в сумі 44261,74 грн. (а.с. 84).

Таким чином, періодом, впродовж якого за позивачем зберігається середній заробіток у зв'язку з незаконним припиненням трудового договору за сумісництвом є період з 01 серпня 2016 року по дату постановлення рішення суду.

Станом на 01.08.2016 року (при застосуванні вищевказаних коефіцієнтів підвищення) розмір середньоденної зарплати становить 54,08 грн. (38,79 грн.*1,19*1,1*1,065), яку слід брати за основу при розрахунку середньомісячної заробітної плати, яка підлягає до виплати позивачу, починаючи з 01.08.2016 року і до 30.11.2016 року становить 4650,88 грн..

Окрім того, у період з 01.12.2016 року по 31.12.2016 року відбулось підвищення посадових окладів з коефіцієнтом підвищення 1,13. Відтак розмір середньоденної зарплати за цей період також підлягає перерахунку, а саме: 54,08 грн*1,13=61,11 грн. Кількість робочих днів у грудні становить 22 дні, відтак сума до виплати за грудень 2016 року 1344,42 грн. (61,11*22).

Крім того, згідно Єдиної тарифної сітки на 2017р. у період з 01.01.2017 року по 07.06.2017 року відбулось підвищення посадових окладів з коефіцієнтом підвищення 1,20, тобто при перерахунку розмір середньоденної заробітної плати становить 73,33 грн. (61,11*1,2).

Кількість робочих днів у січні 2017 року - 20 днів, у лютому - 20 днів, у березні 22 дні, у квітні 19 днів, у травні 20 днів, у червні 20 днів, липень 15 дні (станом на 21.07.2017 р.). Разом - 136 днів, відтак сума до виплати за даний період 9972,88 грн. (73,33 грн. *136).

Таким чином, загальна сума, яка належить до виплати позивачу за вимушений прогул за період з 01.08.2016 року по 21.07.2017 року становить 15968,18 грн. (4650,88 грн +1344,42 грн +9972,88 грн).

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 про поновлення на роботі за сумісництвом та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу знайшли своє повне підтвердження, є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають до задоволення.

Відповідно до пунктів 2, 4 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць; поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 57-60, 61, 212, 213-215, 218, 223, 294, 367 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Рівненського обласного клінічного лікувально- діагностичного центру імені ОСОБА_4 про поновлення на роботі за сумісництвом та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задоволити повністю.

Поновити ОСОБА_1 на посаді інженера-програміста автоматизованої системи управління Рівненського обласного клінічного лікувально-діагностичного центру імені ОСОБА_4 за сумісництвом.

Стягнути з Рівненського обласного клінічного лікувально- діагностичного центру імені ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу, починаючи з 01 серпня 2016 року по 21 липня 2017 року, що становить 15968,18 ( п»ятнадцять тисяч дев»ятсот шістдесят вісім грн.18 коп.)

Рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць допустити до негайного виконання.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Рівненського

міського суду ОСОБА_9