АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/4160/17 Головуючий 1 інстанції -
Справа № 628/309/17 Скородєлова В.В.
Категорія: сімейні Доповідач - Швецова Л.А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2017 року м. Харків

Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого: Швецової Л.А.,

Суддів: Котелевець А.В., Колтунової А.І.,

За участі секретаря: Кучер Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 18 травня 2017 року

у справі за позовом Служби у справах дітей Куп'янської міської ради Харківської області до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИЛА:

В лютому 2017 року Служба у справах дітей Куп'янської міської ради Харківської області звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просила позбавити батьківських прав відповідача ОСОБА_2 відносно її малолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В обґрунтування позову позивач зазначав, що ОСОБА_2 є матір'ю малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, з дитиною не проживає.

Відомості про батька у свідоцтві про народження дитини внесені на підставі ч. 1 ст. 135 Сімейного Кодексу України.

Відповідач ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 в Куп'янському пологовому будинку народила дитину, але за станом здоров'я дівчинку було направлено до ОДКЛ №1 м. Харкова у відділення патології новонароджених у зв'язку з низкою захворювань.

27.07.2016 року дитину було повернуто до м. Куп'янська, за постановою служби у справах дітей влаштовано на соціальні ліжка дитячого соматичного відділення, у зв'язку з тим, що її мати - ОСОБА_2 не має постійного місця проживання, схильна до бродяжництва та не в змозі створити належних умов для проживання і виховання доньки. До цих пір, малолітня ОСОБА_3 перебуває на соціальних ліжках, а ОСОБА_2 не має постійного місця проживання, засобів для існування, перебуває на обліку у лікаря-нарколога та на обліку в Харківському обласному центрі боротьби зі снідом.

Неодноразово до служби у справах дітей надходила інформація про те, що ОСОБА_2 веде асоціальний спосіб життя, вживає алкогольні напої. За весь час перебування малолітньої ОСОБА_3 на соціальних ліжках, службою у справах дітей проводилась профілактична робота з матір'ю щодо відповідального та належного виконання батьківських обов'язків, формування, розвиток та підтримку соціально-побутових навичок, допомогу в аналізі життєвої ситуації, визначенні основних проблем, шляхів їх вирішення, складання плану виходу із складної життєвої ситуації та найголовніше - відновлення цілісності родини, але проведена відповідна робота не дала бажаного результату.

Матеріали відносно ОСОБА_2 були внесені та розглянуті на засіданні комісії з питань захисту прав дитини. Прийнято рішення про направлення до суду позову щодо позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.

Заочним рішенням Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 13 березня 2017 року позов Служби у справах дітей Куп'янської міської ради Харківської області задоволено.

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 позбавлено батьківських прав відносно її малолітньої доньки - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Додатковим рішенням Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 17 березня 2017 року стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 640 грн.

У березні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з заявою про перегляд заочного рішення Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 13 березня 2017 року.

Рішенням Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 18 травня 2017 року позов Служби у справах дітей Куп'янської міської ради Харківської області - задоволено.

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 позбавлено батьківських прав відносно її малолітньої доньки - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнуто із ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 640 грн.

Не погодившись із вказаним вище рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 звернулась на це рішення з апеляційною скаргою, в якій, з посиланнями на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким в задоволенні позову Служби у справах дітей Куп'янської міської ради Харківської області відмовити.

Обґрунтовуючи свої апеляційні доводи, апелянт зазначила, що судом першої інстанції недосліджені фактичні обставини справи , що призвели до помилкових висновків щодо її небажання займатися вихованням дитини та не було враховано, що вона опікується дитиною і має можливість створити належні умови для її виховання.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов Служби у справах дітей Куп'янської міської ради Харківської області суд першої інстанції виходив з того, що при розгляді справи знайшли підтвердження обставини, що відповідач за власною ініціативою самоусунулася від виконання своїх батьківських обов'язків по відношенню до своєї малолітньої дитини з моменту її народження та понад 6 місяців не виявляла щодо неї батьківського піклування, без поважних причин залишивши її без батьківської уваги і турботи.

Однак, погодитися з таким рішенням неможливо виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами , які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, відповідно до преамбули якої, дитині для повного й гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі ст.9 Конвенції, держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню. Статтею 18 Конвенції про права дитини, передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Крім цього, вказані правовідносини регулюються міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, і складається із Закону України «Про охорону дитинства» від 21. 06. 2001 року №-2558-ІІІ, а також інших нормативно-правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері.

Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.

Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом із батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Крім цього, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний стан( ст. 150 СК України).

Відповідно до ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

Згідно з п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась ОСОБА_3, батьком якої вказаний - ОСОБА_4, а матір'ю відповідач ОСОБА_2, про що 14 вересня 2016 року складений відповідний актовий запис №298, що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 14 вересня 2016 року Куп'янським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області та Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини 1 статті 135 Сімейного Кодексу України №3.

Після народження дитини ОСОБА_2 в Куп'янському пологовому будинку, за станом здоров'я дівчинку було направлено до ОДКЛ №1 м. Харкова у відділення патології новонароджених у зв'язку з низкою захворювань.

Постановою №7 служби у справах дітей Куп'янської міської ради Харківської області «Про направлення на соціальні ліжка соматичного відділення КМЛ новонароджену дитину жіночої статі (14.06.2016 р.н.) для тимчасового перебування» від 28.07.2016 року, малолітня ОСОБА_3 направлена на соціальні ліжка дитячого соматичного відділення Куп'янської міської лікарні для продовження лікування та вирішення її подальшої долі.

Статтями 10, 11, 60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_2 вказала, що вона опікується дитиною, постійно відвідує її у дитячому соматичному відділенні, надає матеріальну допомогу, на теперішній час має постійне місце проживання та відповідні кошти для виховання та лікування дитини, працевлаштована, має неповну вищу освіту та зможе забезпечити належний рівень виховання дитини.

Відповідно до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав №05-32/177 від 02.03.2017 року, служба у справах дітей відзначає, що в наявності вбачаються всі підстави, передбачені ст. 164 СК України, а тому застосування до ОСОБА_2 такого заходу, як позбавлення її батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3 вважають за доцільне.

За правилами ст. 19 СК України висновок органу опіки та піклування не є для суду обов'язковим, а підлягає оцінці поряд з іншими доказами.

Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 р. №3, позбавлення батьківських прав ( тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін..), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»).

Практика ЕСПЛ встановлює акценти, відповідно до яких при розгляді сімейного спору пріоритет мають інтереси дитини над інтересами батьків; діти, народжені у шлюбі, і діти, народжені поза шлюбом, є рівними у своїх правах; будь-яке обмеження, накладене на особисте спілкування у відносинах між батьками та дітьми, повинне ґрунтуватися на належних до справи та обґрунтованих причинах, висунутих для захисту інтересів дитини і для подальшого об'єднання сім'ї. ( Справа «Савіни проти України» від 18 грудня 2008р., «МакМайкл проти Сполученого Королівства» від 24 лютого 1995 року).

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов'язків по вихованню, а також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов'язки.

Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Крім цього, принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією Генеральної асамблеї ООН 29.11.1959 року, передбачено, що дитина для повного та гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою та відповідальністю своїх батьків і в будь-якому випадку в атмосфері кохання та морального і матеріального забезпечення; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена з матір'ю.

До такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 14.12.2016р. у справі №6-2445цс16.

З 22.12.2016 року ОСОБА_2 перебуває на обліку на отримання соціальних послуг в Центрі соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Московського району м. Харкова.

Спеціалістами вказаної служби проводиться соціальний супровід та встановлено, що ОСОБА_2 мешкає у орендованій квартирі., працевлаштована та має відповідні кошти на картковому рахунку банку, вказані дії свідчать про те, що ОСОБА_2 не ухиляється від виконання батьківських обов'язків та бажає займатися вихованням та піклуватися її фізичним та духовним розвитком.

Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом із батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження.

За таких обставин судова колегія відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України вважає за необхідне рішення суду першої інстанції скасувати ухвалити нове, яким у задоволені позову Служби у справах дітей Куп'янської міської ради Харківської області до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав відмовити.

Керуючись ст. ст. 303 304, п. 2 ч.1 ст. 307, ст.ст. 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 18 травня 2017 року - скасувати.

В задоволенні позовних вимог Служби у справах дітей Куп'янської міської ради Харківської області до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Рішення набирає законної сили після його проголошення та може бути оскаржено протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: