Справа № 310/2346/17
РІШЕННЯ

Іменем України

27 липня 2017 року Бердянський міськрайонний суд

Запорізької області

в складі: головуючого - судді Крамаренка А.І.

при секретарі Корнієнко Н.І.

за участі: представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання шлюбу недійсним, встановлення факту окремого проживання подружжя,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 16.08.1978 року його мати ОСОБА_5 зареєструвала шлюб з відповідачем ОСОБА_4

Проте, ОСОБА_4 тривалий час приховував, що перебуває у фактичних шлюбних відносинах та веде спільне господарство з іншою жінкою, ОСОБА_6 12.07.1990 року у них народився син ОСОБА_7

З серпня 2010 року ОСОБА_4 проживав окремо від ОСОБА_5, шлюбні відносини між ними були припинені та їх сімя фактично розпалась.

Посилаючись на те, що шлюб ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з початку носив формальний характер, був укладений відповідачем без наміру створення сімї з метою набуття прав та обовязків подружжя, просив: визнати шлюб, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 недійсним; визнати факт окремого проживання ОСОБА_4 з ОСОБА_5 у звязку з фактичним припиненням шлюбних відносин з 04.08.2010 року і до смерті ОСОБА_5

В судовому засіданні представник позивача за довіреністю ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги, просила позов задовольнити.

Представник відповідача за договором про надання правової допомоги адвокат ОСОБА_2 просив в задоволенні позову відмовити. Зазначив, що подання даного позову до суду, як і ряду інших, обумовлено неприязливими стосунками між сторонами та повязано з поділом спадкового майна.

Свідок ОСОБА_8 пояснила, що вона є сусідкою ОСОБА_3, який проживає ІНФОРМАЦІЯ_1. За вказаною адресою тривалий час не проживає ОСОБА_4 Приблизно в 2000 році ОСОБА_4 разом з дружиною, ОСОБА_5, переїхав в будинок №33 по вул. 17 Вересня. Зі слів сусідів їй відомо, що ОСОБА_4 рідко появлявся за вказаними адресами. Знає, що ОСОБА_4 був присутнім на похоронах матері ОСОБА_5 у січні 2016 року. В розмовах ОСОБА_9 їй повідомляла, що ОСОБА_4 має іншу сімю, має дитину. Проте, вона його сильно кохала та на розлучення не подавала, а після смерті матері взагалі втратила інтерес до розлучення.

Свідок ОСОБА_10 пояснила, що вона з 2013 року допомагає родині ОСОБА_3 по господарству два рази на тиждень. ОСОБА_5 мала добрі відносини з сином. Щодо відносин між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 вона запитань не ставила і з нею про це не розмовляли.

Свідок ОСОБА_11 пояснив, що він проживає навпроти будинку №31 по вул. 17 Вересня в м. Бердянську. Протягом 2008 -2010 років щоденно бачив ОСОБА_4 та його машину за вказаною адресою. З 2010 року останнього бачив рідно. 2011-2015 року в будинках №31, №33 по вул. 17 Вересня влаштовували «різдвяні зустрічі», на яких був присутній ОСОБА_4 Також йому відомо, що під час знаходження ОСОБА_4 в місцях позбавлення волі, ОСОБА_5 відвідувала його та надавала йому допомогу.

Свідок ОСОБА_12 пояснила, що вона є матірю дружини позивача. ОСОБА_4 не був присутнім на весіллі її дочки та ОСОБА_3 Зі слів ОСОБА_9 їй відомо, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був конфлікт і з того часу вони не спілкуються. Вона часто бувала в будинку №31 по вул. 17 Вересня в м. Бердянську та мала добрі, довірливі стосунки з ОСОБА_5 В розмовах з останньою вони не чіпали теми особистого життя, однак знала, що ОСОБА_4 має іншу сімю.

Свідок ОСОБА_13 пояснила, що вона є дружиною ОСОБА_3 та з початку 2013 року проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2. За цей час вона лише декілька разів бачила ОСОБА_4 на похоронах матері ОСОБА_5 та на «різдвяних зустрічах». Особистих речей ОСОБА_4 в будинку немає. З 2010 року ОСОБА_5 сама вела господарство, сплачувала комунальні послуги. В цей же час вона повідомила, що ОСОБА_4 проживає з іншою жінкою. У звязку з цим ОСОБА_5 мала намір розлучитися з ОСОБА_4

Допитаний в якості свідка представник позивача ОСОБА_2 пояснив, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 познайомилися в 1974 році, чотири роки проживали без реєстрації шлюбу і одружилися в 1978 році. В подальшому вони проживали однією сімєю, намагалися створити гідні умови для життя. Право власності на будинок №31 по вул. 17 Вересня в м. Бердянську одразу було зареєстровано за ОСОБА_4 Згодом, на підставі рішення суду за позовом ОСОБА_5 про поділ спільного сумісного майна подружжя за нею було зареєстровано право власності на 3/4 частки вказаного житлового будинку. Між сторонами у справі до 2013 року стався конфлікт, що унеможливив їх проживання в одному дворі, що пояснює окреме проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_9 Остання з позовом про розірвання шлюбу не зверталася. На даний час є кримінальне провадження у відношенні позивача за завдання тяжких тілесних ушкоджень відповідачу.

Допитана в якості свідка ОСОБА_1 пояснила, що її батьки навчалися разом з ОСОБА_4 та тривали час підтримували дружні звязки з останнім. ОСОБА_4 в 1974 році почав зустрічатися з ОСОБА_5, яка вже мала дитину від першого шлюбу. Після одруження, ОСОБА_4 усиновив цю дитину. Її батьки вихваляли родину ОСОБА_4. Проте, в 1998 році відносини між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 погіршилися, стало відомо про наявність у ОСОБА_4 стосунків з іншою жінкою. ОСОБА_5 намагалася зберегти родину. Також, ОСОБА_5 зверталася до суду з позовом про поділ спільного сумісного майна подружжя та за нею рішенням суду було визнано право власності на 3/4 частини житлового будинку №31 по вул. 17 Вересня в м. Бердянську.

Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається із свідоцтва про шлюб, 16.08.1978 року ОСОБА_4 уклав шлюб з ОСОБА_5

ОСОБА_5 померла 22.08.2016 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖС №368924.

Родинні відносини померлої з ОСОБА_3 підтверджуються свідоцтвом про народження останнього.

Відповідно до ч. 2 ст. 40 СК України шлюб визнається недійсним за рішенням суду у разі його фіктивності. Шлюб є фіктивним, якщо його у укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім'ї та набуття прав та обов'язків подружжя.

Згідно ст. 42 СК України право на звернення до суду з позовом про визнання шлюбу недійсним мають дружина, чоловік, інші особи, права яких порушені у звязку з реєстрацією цього шлюбу.

Розірвання шлюбу, смерть дружини або чоловіка не є перешкодою для визнання шлюбу недійсним.

Пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснено, що за рішенням суду шлюб обов'язково визнається недійсним, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка, а також у разі його фіктивності (ст. 40 СК України).

За змістом ч. 1 ст. 21, ч.2 ст. 28 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Заява про реєстрацію шлюбу подається жінкою та чоловіком особисто.

Особи, які раніше перебували у шлюбі, можуть зареєструвати повторний шлюб за умови пред'явлення документів, що підтверджують припинення попереднього шлюбу (свідоцтво про розірвання шлюбу, рішення суду про розірвання шлюбу, про визнання шлюбу недійсним, яке набрало законної сили, свідоцтво про смерть одного з подружжя, висновок відділу державної реєстрації актів цивільного стану про анулювання актового запису про шлюб, який є недійсним тощо).

За теоретичним визначенням шлюб - це добровільний сімейний союз (спільність) жінки та чоловіка, спрямований на створення сім'ї, зареєстрований у встановленому порядку з дотриманням вимог закону, і такий, що породжує у них особисті та майнові права й обов'язки подружжя. Умовою дійсності шлюбу є наявність взаємної згоди осіб, які беруть шлюб, воля цих осіб повинна бути спрямована на створення сім'ї.

Зі змісту шлюбно-сімейних правовідносин, поняття шлюбу, а також положень СК України та зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України вбачається, що при розгляді спорів щодо фіктивності шлюбу судам необхідно встановити всі обставини справи, які б свідчили про бажання створити сім'ю чи про його відсутність.

Частинами 1, 2 ст. 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

З пояснень представників сторін, наданих у відповідності до ст.ст. 180, 184 ЦПК України, суд вважає встановленим, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 познайомилися в 1974 році. На час знайомства ОСОБА_5 мала дитину від першого шлюбу ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3.

З копії актового запису про шлюб №766 від 16.08.1978 року встановлено, що ОСОБА_4 та Сіващенко (після реєстрації шлюбу «ОСОБА_4)Л.П. на час укладання шлюбу проживали за однією адресою: Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Пирогова, 27, та до реєстрації цього шлюбу надали відповідні свідоцтва про розірвання попередніх шлюбів.

Сторонами у справі визнається, і у відповідності до ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню, що під час перебування у зареєстрованому шлюбі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в 1988 році та в 2000-2001 роках збудували житлові будинки №31 та №33 по вул. 17 Вересня в м. Бердянську, відповідно. Окрім того, подружжям було набуто право власності на ряд іншого нерухомого майна. За життя, ОСОБА_5 зверталася до Бердянського міського суду Запорізької області з позовом до ОСОБА_4 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності, який був задоволений. Також представниками сторін у справі не заперечується факт наявності між останніми неприязливих відносин, що унеможливлює їх спільне проживання за однією адресою.

З огляду на викладене та встановлені фактичні обставини, суд приймає до уваги дотримання процедури державної реєстрації шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_5, передбаченої законодавством.

Також суд враховує стосунки подружжя до шлюбу, його тривалість, тривалість спільного проживання, ведення господарства подружжям у шлюбі, набуття спільного майна, і приходить до висновку про наявність у подружжя бажання створити сім'ю.

Таким чином суд приходить до висновку про відсутність законних підстав для задоволення позову в часті позовних вимог про визнання шлюбу недійсним.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині позовних вимог про визнання факту окремого проживання подружжя з 04 .08.2010 року, суд звертає увагу на положення ч. 1 ст. 56 СК України, відповідно до якого дружина та чоловік мають право на вільний вибір місця свого проживання, та неможливість спільно проживання сторін за однією адресою через тривалі непрязливі відносини.

Керуючись ст. ст. 11, 15, 57-61, 212 215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено через суд першої інстанції до апеляційного суду Запорізької області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А.І. Крамаренко