Справа № 464/6696/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Дулебко Н.І.
Провадження № 22-ц/783/4513/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 А. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді - Ніткевича А.В.

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Юзефович Ю.І.

з участю відповідача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 02 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

встановила:

В серпні 2016 року позивач ОСОБА_4 звернулася в суду з позовом до відповідача ОСОБА_2, з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 23.09.2016 року просила розірвати між сторонами шлюб та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій формі в розмірі 2 000 грн. щомісячно, починаючи з 01.01.2016 до досягнення дитиною повноліття (а.с. 20-22).

В обґрунтування покликалась на те, що від шлюбу у сторін народився син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Відповідач починаючи з 01 січня 2016 року не бере участі у матеріальному забезпеченні сина та ухиляється від виконання своїх батьківських обовязків. У звязку з цим, змушена сама утримувати та виховувати сина, одночасно працювати для матеріального забезпечення себе та дитини, оплачувати витрати на житло. Проте, коштів для задоволення мінімальних потреб сина не вистачає, останній має дуже хороший потенціал до вивчення гуманітарних наук та до фізкультури, тому для сприяння розвитку вказаних здібностей забезпечує сину навчання, зокрема у дитячому центрі «Дошкільнята» ФОП ОСОБА_6 за програмами підготовки: «Бейбі світ підготовка до школи» із щомісячною вартістю послуг 460 грн.; «ОСОБА_7 рання Англійська» із щомісячною вартістю послуг за період з вересня 2015 року по червень 2016 року 465 грн. та за період з вересня 2016 року по червень 2017 року 520 грн.; академія футболу для дошкільнят «Клуб лева» ФОП ОСОБА_8, із щомісячною вартістю послуг 1233,33 грн. Крім цього, несе витрати з оплати послуг дитячого дошкільного навчального закладу № 159, у середньому 335 грн. щомісячно, з вересня 2016 року розмір щомісячної батьківської плати збільшився до 414,54 грн. Середньомісячна сума щомісячних витрат на утримання сина, включно з додатковими витратами на розвиток особливих здібностей, спеціальні форми одягу та навчальні матеріали становить 4000 грн. Вважає, що розмір аліментів з відповідача на утримання сина ОСОБА_5 необхідно визначити в твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн., оскільки останній не має постійного заробітку, а його доходи є мінливими та нерегулярними, при цьому такі підлягають стягненню починаючи з 01 січня 2016 року до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 02.11.2016 р. позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів розєднано в самостійні провадження.

Матеріали позовної заяви ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу передано для розподілу у порядку, передбаченому ст. 11-1 ЦПК України.

Провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі № 464/7504/16-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, за участю третьої особи міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, про виключення відомостей з актового запису про народження дитини даних про батька, що перебуває в провадженні Сихівського районного суду м. Львова.

Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 10.02.2017 р. справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа: Міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції про виключення відомостей з актового запису про народження дитини даних про батька залишено без розгляду.

Оскаржуваним рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 02 березня 2017 року позов задоволено частково.

Вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 гривень щомісячно, починаючи з 01.01.2016 і до досягнення дитиною повноліття.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Рішення суду в межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_2

Не погоджується з твердженням позивачки та висновком суду про те, що він ухиляється від матеріального забезпечення дитини, оскільки в період з лютого 2016 року по 31.08.2016 року давав кошти позивачці в сумі 500 дол. США для купівлі необхідних речей, особисто купив сину ролики, шолом, спортивний костюм та акваріум з рибками.

У зв»язку із наведеним вважає безпідставним висновок суду першої інстанції про те, що стягненню підлягають аліменти за період з 01.01.2016 року.

Стверджує, що його адвокат ОСОБА_9 не узгоджувала з ним позицію про стягнення за вказаний період аліментів, тому всупереч його бажанню визнала позов в цій частині, хоча він заперечував проти цього.

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду ґрунтується виключно на доказах поданих позивачем, при цьому суд не дослідив обставини утримання дитини відповідачем в період з 01.01.2016 по 31.08.2016 року.

Просить рішення Сихівського районного суду м. Львова від 02 березня 2017 року змінити та ухвалити нове рішення, яким стягувати з нього аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 гривень щомісячно, починаючи з 31.08.2016 і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримали, в обґрунтування надали пояснення, аналогічні доводам скарги.

Позивач ОСОБА_4 будучи повідомленою належним чином про час та місце розгляду справи, про що свідчить рекомендовані повідомлення про вручення їй судової повістки (а.с. 97), в судове засідання апеляційної інстанції не прибула, подала заяву про відкладення розгляду справи з тих підстав, що вона знаходиться за межами Львівської області з метою оздоровлення дитини.

На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе, у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб, що не з»явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача та його представника на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів приходить переконання, що подану апеляційну скаргу необхідно задовольнити враховуючи таке.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, зазначений законами України.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить висновку, що оскаржуване рішення районного суду не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що в добровільному порядку сторони не можуть дійти згоди щодо утримання неповнолітньої дитини, тому враховуючи відсутність доказів на підтвердження виконання відповідачем обовязку щодо участі в утриманні сина, суд прийшов висновку про необхідність стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_10 з 01.01.2016 р. і до досягнення дитиною повноліття.

Крім цього, проаналізувавши положення ст. 185 СК України суд також дійшов висновку про те, що обставини на які позивач покликається, як на підставу задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача додаткових витрат, не можуть вважатися особливими, оскільки свідчать про звичайний всебічний дошкільний розвиток дитини, доказів саме особливих здібностей та виняткових успіхів дитини у відвідуваних нею заняттях суду не надано, тому дійшов висновку, що відсутні правові підстави для стягнення з відповідача заявленого позивачем розміру аліментів, які включають серед іншого вищевказані витрати на дитину.

Зважаючи на те, що рішення Сихівського районного суду м. Львова від 02 березня 2017 року відповідач ОСОБА_2 оскаржує лише в частині зміни початку часу, з якого присуджено аліменти, колегія суддів за правилами ст. 303 ЦПК України, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в іншій частині не перевіряє.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 15.11.2016 р. розірвано шлюб, укладений між сторонами Фурик Магдалиною Віталіївною та Фуриком Василем Романовичем 17 січня 2009 року, зареєстрований Франківським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 22.

Від шлюбу у сторін є син ОСОБА_5, 25.12.2010 р.н, про що свідчить свідоцтво про народження серії І-СГ № 271754, видане міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис №138.

Син ОСОБА_5 проживає з матір»ю ОСОБА_4 та перебуває на її утриманні, що сторонами не заперечується.

У ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов»язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до роз'яснень, викладених в п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відсутність домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину є підставою для звернення до суду з відповідним позовом того із них, з ким вона проживає.

Відтак, звернення матері до суду з позовом про стягнення в примусовому порядку аліментів на утримання дитини з її батька свідчить про відсутність домовленості між батьками про способи виконання батьківського обов'язку утримувати дитину того з них, хто проживає окремо від дитини, а тому спір підлягає вирішенню судом.

Відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтею 141 СК України передбачено, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, з чого випливає - і щодо її утримання.

Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі.

Підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст. ст. 183, 184 СК України.

Визначаючи розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на утримання дитини, суд врахував стан здоров»я дитини та її матеріальне становище, перебування на утриманні позивачки, матеріальне становище відповідача, його вік, відсутність достатніх та достовірних даних про постійний та стабільний дохід відповідача, відсутність на його утриманні інших осіб, відтак визначив розмір аліментів в сумі 1000 грн. щомісячно.

Крім цього, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення аліментів з 01.01.2016 р., оскільки стороною відповідача не заперечувалося задоволення позову в цій частині.

Згідно із ч.1 ст.191 СК України аліменти на неповнолітню дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Застосування цієї правової норми не ставиться в залежність від визнання відповідачем позовних вимог про стягнення аліментів за попередній період.

Між тим, представництво інтересів відповідача ОСОБА_2 під час розгляду справи в суді першої інстанції здійснювала адвокат ОСОБА_9 на підставі договору-доручення про надання правової допомоги від 26.09.2016 року, проте, умовами вказаного договору не передбачено право адвоката на визнання позову повністю або частково, що залишилось поза увагою суду (а.с. 36).

Відповідно до частини 2 статті 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки.

В свою чергу доказів того, що позивач вживала заходів для одержання аліментів з відповідача, але не змогла їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати, остання суду першої інстанції, так і апеляційному суду, не надала.

Натомість, як вбачається із пояснень відповідача ОСОБА_2, останній після припинення спільного проживання з позивачкою 01.01.2016 року, матеріально допомагав дитині, що позивачем не спростовано.

Приймаючи до уваги вище викладене, колегія суддів приходить переконання про те, що доводи апеляційної скарги є підставними та підлягають задоволенню, а оскаржуване рішення необхідно змінити в частині часу присудження аліментів на утримання дитини з 31.08.2016 року до досягнення дитиною повноліття.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 3 ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 308, ст. 313, ч. 2 ст. 314, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 02 березня 2017 рокузмінити.

Викласти абзац другий резолютивної частини рішення в наступній редакції: Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 (одна тисяча) гривень щомісячно, починаючи з 31.08.2016 і до досягнення дитиною повноліття.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

ОСОБА_11