АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 617/874/13-ц Головуючий суддя І інстанції Глоба М.М.
Провадження № 22-ц/790/3916/17 Суддя доповідач Кісь П.В.
Категорія: про відшкодування шкоди
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2017 року Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого, судді - Кіся П.В.,

суддів: - Бровченка І.О,

- Кружиліної О.А.,

за участю секретаря - Пузікової Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 26 лютого 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину,-

ВСТАНОВИВ:

27.05.2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, в якому просив солідарно стягнути з відповідачів на свою користь матеріальну шкоду у розмірі 8 852,08 грн. та моральну шкоду в сумі 50 000,00 грн., а всього - 58 852,08 грн.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 19 жовтня 2008 року біля 01 год. 30 хв. біля бару «Олимп», розташованого по вул. Леніна у смт. Приколотне Великобурлуцького району Харківської області, ОСОБА_3 умисно наніс йому удар кулаком у нижню щелепу зліва, спричинивши закритий перелом - середньої тяжкості тілесне ушкодження. Після чого, ОСОБА_3 разом із ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 умисно нанесли удари ногами та руками по різним частинам тіла, спричинивши синці на обличчі, гостру черепно - мозкову травму із струсом головного мозку, тобто, легкі тілесні ушкодження.

Вироком суду ОСОБА_3 визнаний винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 296 КК України, а ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 визнанні винними у вчиненні злочину, передбаченому ч. 2 ст. 296 КК України.

Як зазначив позивач, після побиття він тривалий час проходив лікування в медичних установах м. Харкова та м. Вовчанська Харківської області. 19 жовтня 2008 року він був оглянутий щелепно - лицьовим хірургом у м. Харкові, після чого в той же день йому була проведена операція. З 19 жовтня 2008 року по 27 жовтня 2008 року він знаходився на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні Вовчанської ЦРЛ, а з 28 жовтня 2008 року по 29 листопада 2008 року на амбулаторному лікуванні у тій же лікарні. Неодноразово звертався до медичних закладів у зв»язку з погіршенням стану здоров»я. Під час лікування позивач витратив 1 364,79 грн. на придбання медикаментів, за час розгляду справи 4 700,00 грн. на правову допомогу та 2 791,68 грн. на транспортні послуги - купівлю бензину та автобусні квитки. Після побиття ОСОБА_4 був позбавлений можливості жити повноцінним життям, функції пошкодженої щелепи не оновились, не мав можливості відвідувати навчальний заклад, що відбилось на успішності у навчанні. Внаслідок зазначеного, йому була спричинена моральна шкода у розмірі 50 000,00 грн.

Рішенням Вовчанського районного суду Харківської області від 26 лютого 2014 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Суд вирішив:

Стягнути солідарно з відповідачів на користь ОСОБА_4 матеріальну шкоду у розмірі 1 297,40 грн., моральну шкоду в сумі 40 000,00 грн., та судові витрати - по 28,68 грн. з кожного.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, 10.05.2017 року ОСОБА_3 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його змінити на ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди відмовити в повному обсязі.

Апеляційні вимоги обґрунтовані тим, що суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, та не сприяв повному, об'єктивному і неупередженому розгляду справи.

ОСОБА_3 вказує, що місцевий суд, задовольняючи вимоги ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди у розмірі 40 000,00 грн., не зазначив, чому саме у даному розмірі стягнуто моральну шкоду та з яких підстав, а позивач, в свою чергу, не надав суду доказів її розрахунку.

Інші відповідачі рішення суду не оскаржили.

Сторони до суду апеляційної інстанції не з»явились, про час і місце слухання справи була повідомлена належним чином.

Крім того, ОСОБА_4 надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Оскільки апелянт оскаржує рішення суду лише в частині стягнення моральної шкоди, то судова колегія переглядає рішення лише в цієї частині.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_3 задоволенню не підлягає з підстав, передбачених ст. 308 ЦПК України.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 про солідарне стягнення з відповідачів моральної шкоди у розмірі 40 000,00 грн., суд першої інстанції виходив із того, що саме така сума співмірна із душевними стражданнями позивача, яких останній зазнав внаслідок спричинених тілесних ушкоджень, тривалого лікування, зміни нормального перебігу життя та психологічних переживань.

Судова колегія погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

При цьому, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За вимогами ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухваленні рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що згідно вироку Великобурлуцького районного суду Харківської області від 22 березня 2013 року ОСОБА_3 визнаний винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 296 КК України, а ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 визнанні винними у вчиненні злочину, передбаченому ч. 2 ст. 296 КК України. (а.с. 5-9, том 1)

Вказане судове рішення у кримінальній справі набрало законної сили.

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі є обов»язковим для суду, що розглядає справу про цивільно - правові наслідки дій особи, стосовно якої винесено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

За правилами ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода може полягати, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

У п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 (зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 2001 року N 5) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягає обов'язковому з'ясуванню наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Отже, обов'язковими умовами такої відповідальності є наявність шкоди, протиправної поведінки заподіювача шкоди, причинного зв'язку між шкодою і протиправною поведінкою та вина заподіювача шкоди.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що в результаті злочину, скоєного відповідачами, позивачу завдано моральної шкоди, яка полягає в душевних, психологічних стражданнях, переживань, їх глибини та тривалості, беручи до уваги стан здоров'я потерпілого.

Визначаючи розмір суми, яка підлягає стягнення на відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції правильно виходив з положень ст. ст. 23, 1167 ЦК України, урахував характер і обсяг страждань, яких зазнав позивач, враховуючи засади розумності, виваженості та справедливості та інші обставини, що відповідає роз'ясненням, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України N 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» та дійшов обґрунтованого висновку про солідарне стягнення з відповідачів на відшкодування завданої позивачу моральної шкоди 40 000,00 грн.

Крім того, відхиляючи апеляційну скаргу, колегія суддів враховує і ту обставину, що злочин по відношенню до ОСОБА_4 вчинено у 2008 році. За скоєний злочин відповідачі обмежилися вироком з умовним покаранням, а рішення суду від 26.02.2014 року про відшкодування шкоди потерпілому нині до цього часу у повному обсязі не виконаною

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, судова колегія підстав для скасування рішення не вбачає.

Доводи наведені в апеляційній скарзі не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, тому підстав для задоволення апеляційної скарги немає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 308, 317, 319, 321, 324 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 26 лютого 2014 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, в касаційному порядку може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - П.В. Кісь

Судді: І.О. Бровченко

О.А. Кружиліна