Справа № 141/241/17 Провадження № 22-ц/772/2258/2017Головуючий в суді першої інстанції Лисак О. І.
Категорія 49Доповідач Денишенко Т. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Він-ницької області в складі:

головуючої судді Денишенко Т.О.,

суддів Кучевського П.В., Войтка Ю.Б.,

за участі секретаря Торбасюк О.І., апелянта, відповідача ОСОБА_2, пред-ставника позивачки ОСОБА_2 - ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці, в залі судових засідань апеляційного суду ци-вільну справу за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_4

про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання неповно-

літньої дитини,

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Ора-тівського районного суду Вінницької області від 21 червня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

22 березня 2017 року ОСОБА_2 звернулася в Оратівський районний суд Вінницької області з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стяг-нення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, посилаючись на наступні обставини. З 2008 року сторони у справі перебувають у зареєстрованому шлю-бі, від спільного проживання ІНФОРМАЦІЯ_1 року у подружжя народилася донька ОСОБА_5. Батьком дівчинки є відповідач. Сімейне життя у сторін по справі не склалося, з моменту народження дитини вони разом не проживають, шлюбні відносини припинені, існування, збереження сім'ї не-можливе. ОСОБА_2 не виконує свої батьківські обов'язки, добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, хоча він має стабільний гар-ний дохід, офіційно працевлаштований і цілком може утримувати єдину мало-літню доньку. Позивачка просила суд позов задоволити, розірвати її шлюб з відповідачем, стягнути на її користь з відповідача у справі аліменти на утри-мання дитини в розмірі 1/3 частини від усіх видів його доходу ( заробітку ) що-місячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного ві-ку, розпочавши стягнення з дня звернення до суду 21 березня 2017 року, до до-сягнення дитиною повноліття ( а. с. 2-5 ).

Рішенням Оратівського районного суду Вінницької області від 21 червня 2017 року позов задоволений, шлюб між сторонами у справі розірваний, стягну-то з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дочки ОСОБА_6 у розмірі 1/3 частки від усіх видів доходу ( заробітку ) відповідача щомі-сячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22 березня 2017 року до досягнення дівчинкою повноліття. Рішен-ня суду в межах суми платежу за один місяць допущене до негайного виконан-ня. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_2 у відшкодування су-дових витрат 640,00 гривен судового збору, 800,00 гривень витрат на правову допомогу, на користь держави судовий збір в сумі 640,00 гривень ( а. с. 85-88 ).

Не погоджуючись з ухваленим рішенням у справі в частині розміру стягну-тих аліментів, відповідач ОСОБА_2 оскаржує його в апеляційному поряд-ку, просить дане рішення скасувати в частині стягнення з нього аліментів у роз-мірі 1/3 частки усіх видів його доходів та в цій частині ухвалити нове рішення про визначення цієї частки у розмірі 1/4 від усіх видів його доходів ( заробіт-ку ). Апелянт вважає оскаржуване у визначеній частині судове рішення неза-конним та необгрунтованим ( а. с. 93-97 ).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення та заперечення на апеляційну скаргу сторін у справі, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши в сукуп-ності наявні в ній докази, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржува-ного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_2 щодо стягнен-ня аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5, суд першої інстанції, керуючись статтею 51 Конституції України, Конвенцією ООН «Про права дити-ни», нормами статей 180, 182 Сімейного кодексу України, роз'ясненнями пунк-ту 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при роз-гляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», прийшов до висновку про реальну можливість відповідача надавати матеріальну допомогу дитині в розмірі 1/3 частки від усіх видів його доходу ( заробітку ) щомісяч-но, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на місяць. Суд врахував стан здоров'я, матеріальне становище малолітньої дівчин-ки, яка постійно хворіє, потребує значних матеріальних витрат, дохід батька ди-тини як платника аліментів, який працездатний, працевлаштований, що значно перевищує дохід матері дитини. При цьому суд зауважив, що посилання відпо-відача на утримання ним власних батьків - пенсіонерів не підтверджені належ-ними, допустимими доказами.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, викладеними в оскаржуваному рішенні, вони є правильними, об'єк-тивними, такими, що грунтуються на фактичних обставинах справи.

В судовому засіданні апеляційного суду на поставлені запитання апелянт за-значив, що у батьків крім нього ще є дорослі діти, котрі не можуть допомагати батькам у зв'язку з наявністю своїх сімей.

Колегія суддів критично сприймає таку позицію апелянта, адже всі діти ма-ють рівні обов'язки відносно своїх батьків як відповідно і батьки відносно своїх дітей. Необхідно мати на увазі, що батьки апелянта є пенсіонерами та отриму-ють законодавчо визначені кошти ( пенсію ) на свої соціальні потреби.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції, наполягаючи на визначенні розміру аліментів в 1/4 частці від свого доходу, апелянт посилається на утри-мання ним батьків, винаймання житла в м. Вінниці по місцю роботи, тому саме через це він не може сплачувати аліменти у розмірі 1/3 частки від свого доходу. ОСОБА_2 наголошує, що на даний час розмір аліментів законодавчо визна-чений на одну дитину в 1/4 частку, тому просить його скаргу задоволити.

З доводами апеляційної скарги погодитися не можна.

Відповідач, апелянт, наголошуючи на обов'язку обох батьків утримувати свою дитину, забезпечувати її розвиток, матеріальне благополуччя, не наводить будь-яких доказів щодо невиконання матір'ю дівчинки своїх батьківських обов'язків. Натомість, слід звернути увагу, що позивачка теж винаймає житло в м. Вінниці, працюючи медичною сестрою у Вінницьком обласному клінічному високоспеціалізованому ендокринологічному центрі ( а. с. 58 ). Відповідач працює поліцейським роти реагування батальйону Управління поліції охорони у Вінницькій області, отримує заробітну плату понад шість тисяч гривень на мі-сяць ( а. с. 60 ), інших утриманців, крім дитини, фактично не має та на виконан-ня норм СК України, Декларації прав дитини, Конвеції ООН про права дитини, на які сам посилається в апеляційній скарзі, зобов'язаний і має реальну можли-вість утримувати власну доньку у відповідності з ухваленим судом першої ін-станції, але оскаржуваним ним рішенням.

Колегія суддів апеляційного суду, враховуючи найвищі інтереси малоліт-ньої ОСОБА_5, не знаходить законних, об'єктивних підстав для задоволення апеля-ційної скарги. При цьому зміни в законодавство щодо розміру стягуваних алі-ментів у розмірі 1/4 частки на одну дитину внесені та набули чинності в липні 2017 року, тобто до ухвалення оскаржуваного ОСОБА_2 судового рі-шення. З огляду на незворотність у часі законів України колегія суддів визнає апеляційну скаргу такою, що задоволенню не підлягає.

Отже, доводи апелянта не заслуговують на увагу, вони не спростовують вис-новків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, яке ухвале-не з дотриманням відповідних положень Сімейного кодексу України, інших за-конодавчих актів, що регулюють наявні між сторонами правовідносини, суд не помилився у визначенні цих правовідносин, застосував саме ті норми матері-ального права, що мають до них відношення, дав повну та об'єктивну оцінку показанням, доводам та доказам сторін.

Відповідно до частини третьої статті 10, частини першої статті 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Ко-дексом.

Статтею 308 ЦПК України встановлено, що апеляційний суд відхиляє апеля-ційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись нормами статей 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія cуддів апеляційного суду -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Оратівського районного суду Вінницької області від 21 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошен-ня, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізо-ваного суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двад-цяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча:/підпис/

Судді:/підписи/

Згідно з оригіналом: