Яготинський районний суд Київської області
справа № 382/1021/17
РІШЕННЯ

іменем України

05 вересня 2017 року Яготинський районний суд Київської області, в складі:

головуючого судді Карпович В.Д.

при секретарі Шипота Я.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Яготині справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини за кордон України без згоди батька, та стягнення аліментів.

Встановив:

В позові до суду позивачка вказала, що з відповідачем по справі перебували у фактичних шлюбних відносинах. Від спільного проживання мають неповнолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3.Однак, шлюбні відносини з відповідачем склалися невдало.

Син проживає разом з нею та перебуває повністю на моєму утриманні.

Відповідач свої обов'язки по утриманні дитини не виконує, матеріально не допомагає. Крім того, зі слів рідних з 2013 року ОСОБА_2 перебуває в місцях позбавлені волі строком на 7 років.

В той же час, відповідач по справі безпідставно чинить їй перешкоди у виконанні її батьківських обов'язків, як-то здійснення заходів, спрямованих на покращення здоров'я дитини, його фізичного, духовного та морального розвитку.

Так як син часто хворіє, то вона має намір виїжджати з дитиною за кордон. Для виїзду дитини за кордон необхідно мати нотаріальний дозвіл відповідача, однак відповідач під час телефонних розмов ухиляється від надання такого дозволу, аргументуючи це тим, що вона не надає йому матеріальної допомоги та не відвідує його в місцях позбавлення волі.

В зв'язку з цим, вона вимушена звернутися до суду з проханням дозволити тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька - відповідача по даній справі справі.

Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

В силу ч.2 ст. 182 Сімейного Кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно із ч.І ст. 183 Сімейного Кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Просила:

Стягувати щомісячно із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця смт. Успенка, Лутугинського району Луганської області, не працюючого, на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, в розмірі 1/3 частини всіх його доходів, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення сином повноліття.

Надати їй дозвіл без згоди та супроводу батька ОСОБА_2 оформити документи для тимчасового виїзду громадянина України неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, в супроводі матері - ОСОБА_1, за межі України.

Надати їй дозвіл на виїзд за межі території України ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, строком на 2 ( два) роки у супроводі матері ОСОБА_1, без нотаріально посвідченої згоди батька ОСОБА_2.

В судовому засіданні представник позивача уточнила вимоги позивача та просила;

Стягувати щомісячно із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця смт. Успенка, Лутугинського району Луганської області, не працюючого, на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, в розмірі 1/3 частини всіх його доходів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення сином повноліття.

Надати їй дозвіл на виїзд за межі території України ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, строком на 1 рік у супроводі матері ОСОБА_1, без нотаріально посвідченої згоди батька ОСОБА_2. Інші вимоги підтримала в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з»явився, так як він перебуває на тимчасово непідконтрольній Україні території, що підтверджується довідкою Міністерства Внутрішніх Справ України, то місце його перебування не відоме.

В судовому засіданні встановлено наступне:

Сторони проживали в цивільному шлюбі. Від спільного проживання / поза шлюбом / сторони мають малолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3. Однак, шлюбні відносини з відповідачем склалися невдало. Малолітній син проживає разом з матір»ю та перебуває повністю на її утриманні.

Як видно із пояснень представника позивача, відповідач свої обов'язки по утриманні дитини не виконує, матеріально не допомагає. Крім того як стало відомо позивачці зі слів рідних, ОСОБА_2 з 2013 року перебуває в місцях позбавлені волі строком на 7 років.

В той же час, відповідач по справі безпідставно чинить перешкоди матері дитини у виконанні її батьківських обов'язків, як-то здійснення заходів, спрямованих на покращення здоров'я дитини, його фізичного, духовного та морального розвитку.

Так як малолітній ОСОБА_3 часто хворіє та потребує санаторно-курортного лікування, що підтверджується довідкою Яготинської ЦРЛ, то мати дитини має намір виїжджати з дитиною за кордон для лікування дитини. Для виїзду дитини за кордон необхідно мати нотаріальний дозвіл відповідача. Проте, як видно із пояснення представника позивача, відповідач під час телефонних розмов з позивачкою ухиляється від надання такого дозволу, аргументуючи це тим, що позивачка не надає йому матеріальної допомоги та не відвідує його в місцях позбавлення волі.

В зв'язку з цим позивачка вимушена звернутися до суду з проханням, дозволити тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька - відповідача по даній справі.

Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

За ст. 7 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», батьки або особи які їх замінюють несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини.

Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради України №789 від 27 лютого 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини.

Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності.

Згідно ст.141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

Згідно ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Статтею 153 СК України передбачено, що «мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.»

Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Відповідно до положень ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та пп. 2 п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. N 57 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 16 жовтня 2014 року N 534), виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку без згоди та супроводу батьків може бути дозволено на підставі рішення суду.

Відповідно до підпункту 1, абзацу одинадцятого пункту 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року N 57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України", встановлено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків ... здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон або за рішенням суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків (п. 4 Правил).

З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

Крім того, статтею 6 СК України визначено, що правовий статус дитини має особа дб досягнення нею повноліття.

Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

В силу ч.2 ст. 182 Сімейного Кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно із ч.І ст. 183 Сімейного Кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд вважає, що вимоги позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому вони підлягають до задоволення в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 209, 212-215 ЦПК України, ст. ст. 7,141, 150, 153, 180, 182, 183 СК України, ст. ст. 313 ЦК України, суд-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини за кордон України без згоди батька, та стягнення аліментів, задовольнити.

Стягувати щомісячно із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця смт. Успенка, Лутугинського району Луганської області, не працюючого, на користь ОСОБА_1 аліменти, на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, в розмірі 1/3 частини всіх його доходів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення сином повноліття.

Надати ОСОБА_1 дозвіл без згоди та супроводу батька дитини -ОСОБА_2, оформити документи для тимчасового виїзду громадянина України неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, в супроводі матері - ОСОБА_1, за межі України.

Надати ОСОБА_1 дозвіл на виїзд за межі території України ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, строком на 1 / один / рік у супроводі матері ОСОБА_1, без нотаріально посвідченої згоди батька ОСОБА_2.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Київської області, протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя Карпович В.Д.