Справа № 462/2906/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 липня 2017 року Залізничний районний суд міста Львова

в складі:

головуючого-судді Ліуша А.І.

при секретарі Трипалюк А.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 в особі законного представника ОСОБА_4 з участю третіх осіб: органу опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, ОСОБА_5, приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Христини Миколаївни про витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання договору дарування недійсним, -

В С Т А Н О В И В :

позивачі звернулися до суду з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання договору дарування недійсним покликаючись на те, що рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 21 травня 2009 року позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виділ частки, що є у спільній власності, стягнення грошової компенсації задоволено та стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 - 81533,33 грн. та 81,00 грн. судових витрат, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 - 81533,33 грн. та 81,00 грн. судових витрат, визнано за ОСОБА_3 право власності на квартиру АДРЕСА_1 Дане рішення суду набрало законної сили та були видані виконавчі листи від 01 січня 2010 року, на підставі яких відкриті виконавчі провадження. Станом на 20 квітня 2016 року рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 81533,33 грн. та 81,00 грн. судових витрат не виконано взагалі, а рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 81533,33 грн. та 81,00 грн. судових витрат виконано частково у розмірі 66122,70 грн. Однак відповідач ОСОБА_3 отримавши рішення суду від 21 травня 2009 року зареєструвала на себе право власності на 2/3 частки квартири, належних їм, не сплативши належної грошової компенсації. Вважають, що право на належні їм частки у спірній квартирі не припинились, оскільки вони не отримали компенсації за дані частки. Проте, ОСОБА_3 маючи борг перед ними в сумі 97105,96 грн. з метою ухилення від процедури звернення стягнення на 2/3 частки квартири АДРЕСА_1 подарувала згідно договору даруванні вказані частки своїй малолітній доньці, а тому вважають такий правочин фіктивним. Оскільки ОСОБА_3 незаконно заволоділа їхніми частками у квартирі АДРЕСА_1, вважають, що належним способом захисту є витребування майна від відповідача. Просять витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_4 1/3 частину квартири АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_1, витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_4 1/3 частину квартири АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_2, визнати договір дарування 2/3 часток квартири АДРЕСА_1 від 01 квітня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х.М. недійсним.

У судовому засіданні представник позивачів підтримала позовні вимоги, давши пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, просить позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечила та зазначила, що право власності на 2/3 частки квартири АДРЕСА_1 перейшло до ОСОБА_3 з моменту набрання рішенням суду від 21 травня 2009 року законної сили. Крім того, у виконавчих провадженнях, винесених на підставі даного рішення суду закрито провадження. Також, оскільки позивачі не є сторонами оспорюваного правочину, вимога про визнання договору дарування не підлягає задоволенню. Просить у задоволенні позову відмовити.

Треті особи в судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, хоча належно були повідомлені про час та місце слухання справи, наслідки неявки, а тому згідно ст. 169 ЦПК України, суд вважає, що справу можна слухати у їх відсутності, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов'язки та взаємовідносини сторін.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити за його безпідставністю.

Судом встановлено, що рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 21 травня 2009 року, яке набрало законної сили, позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виділ частки, що є у спільній власності, стягнення грошової компенсації задоволено та стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 - 81533,33 грн. та 81,00 грн. судових витрат, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 - 81533,33 грн. та 81,00 грн. судових витрат, визнано за ОСОБА_3 право власності на квартиру АДРЕСА_1 /а.с. 12/

Відповідно до ч. 1 ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Як вбачається із рішення Залізничного районного суду м. Львова від 21 травня 2009 року за ОСОБА_3 визнано право власності на квартиру АДРЕСА_1, а відтак ОСОБА_3 стала власником вказаної квартири з моменту набрання даним рішенням суду законної сили.

Також, згідно ч. 1, 2 ст. 364 ЦК України, чинної на момент набрання рішенням законної сили, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

На підставі наведеного, суд не бере до уваги покликання позивачів на те, що право часткової власності у співвласника на частку у праві спільної часткової власності припиняється з дня отримання компенсації.

Крім того, як вбачається із постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №17899612 від 26 грудня 2011 року та з постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №17899884 від 26 грудня 2011 року виконавчі провадження на підставі рішення Залізничного районного суду м. Львова від 21 травня 2009 року закінчені внаслідок добровільної сплати боргу ОСОБА_3, а тому суд не бере до уваги покликання позивачів на невиконання відповідачем ОСОБА_3 рішення суду.

Відповідно до договору дарування 2/3 часток квартири від 01 квітня 2014 року ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_4 належні їй 2/3 частки квартири АДРЕСА_1 /а.с. 14/

У відповідності до ч. 1 ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Згідно ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Суд також бере до уваги думку Верховного суду України, висловлену у Постанові №6-197цс14 від 21 січня 2015 року, відповідно до якої для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків.

Як вбачається із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №19854145 від 01 квітня 2014 року ОСОБА_4 є власником 2/3 часток квартири АДРЕСА_1, відтак договір дарування було виконано у повному обсязі та встановлено правові наслідки, а тому суд не вбачає підстав для визнання даного договору фіктивним.

Крім цього, на момент укладення договору дарування 2/3 часток квартири від 01 квітня 2014 року жодних заборон на відчуження у будь-якій формі 2/3 часток квартири АДРЕСА_1 не було.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

На підставі вищевказаного, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог щодо витребування у відповідача ОСОБА_4 2/3 часток квартири АДРЕСА_1 слід відмовити, оскільки згідно рішення Залізничного районного суду м. Львова від 21 травня 2009 року ОСОБА_3 була законним власником 2/3 частин квартири АДРЕСА_1, у встановлений законом спосіб подарувала дане майно ОСОБА_4 та окрім того, позивачі не є власником оспорюваного майна, а тому не мають права його витребовувати.

Окрім того, суд не бере до уваги покликання представника позивачів на протокол допиту осію від 03 червня 2015 року та протокол допиту свідка від 02 червня 2015 року як на доказ своїх пояснень, оскільки дані документи не встановлюють жодних обставин та процесуальне рішення у кримінальному провадженні, в межах якого були складені дані документи, не прийнято.

Отже, позивачами та їх представником всупереч ч. 1 ст. 60 ЦПК України, згідно якої кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, не надано, а судом не здобуто жодних належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог, а тому у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Дані обставини справи стверджуються також іншими матеріалами справи, які не викликають сумніву у їх об'єктивності.

Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не знайшли своє ствердження в судовому засіданні, а тому не підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 169, 212, 215-218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

у задоволені позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 в особі законного представника ОСОБА_4 з участю третіх осіб: органу опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, ОСОБА_5, приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Христини Миколаївни про витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання договору дарування недійсним - відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Львівської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: /підпис/ А.І.Ліуш

Копія вірна.

Суддя: А.І.Ліуш