Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2017 року Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі головуючого судді Голубкової М.А., при секретарі Когут С.І., розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Територіальної громади в особі Запорізької міської ради, третя особа Олександрівський районний у м. Запоріжжі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Запорізької області про встановлення факту визнання батьківства та визнання права власності в порядку спадкування за законом,-

В С Т А Н О В И В :

В грудні 2016 року позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом в якому зазначила, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 є її біологічним батьком. 21 листопада 2016 року громадянин ОСОБА_2 помер та після його смерті відкрилась спадщина на будинок № 9 по вулиці Баранова у м. Запоріжжі.

Позивач зазначає, що вона, ОСОБА_1 народилася 09 лютого 1990 року. В свідоцтві про народження, яке видано Жовтневим відділом ЗАГС м. Запоріжжя 09.03.1990 року на підставі актового запису № 175, її батьками вказані: батько - ОСОБА_3, а мати - ОСОБА_4.

У зв'язку з тим, що батьки позивачки не перебували у шлюбі, та не звернулися зі спільною заявою до відділу РАЦС про реєстрацію народження дитини, тому реєстрація народження відбулася, відповідно до ч. 2 ст. 55 Кодексу про шлюб та сім'ю України, тобто відомості про батька в свідоцтві про моє народження записані зі спів матері позивача.

Батьки позивачки мали близькі стосунки та після червня 1989 року стали разом мешкати у гуртожитку № 37 по вулиці Український у місті Запоріжжя. Як стверджує позивач, ОСОБА_2, її батько. бажав народження дитини і після того, як ОСОБА_4 завагітніла, визнавав себе батьком майбутньої дитини, повідомляв про це друзів.

Після народження позивачки у лютому 1990 року з пологового будинку ОСОБА_5 забирали ОСОБА_2 та його мати ОСОБА_6. Тобто батько позивача, ОСОБА_2, і її бабуся визнавали походження позивачки від ОСОБА_2

Посилається на те, що ОСОБА_2 всі ці роки визнавав позивачку своєю донькою, підтверджував її походження саме від нього, постійно спілкувався з нею, піклувався, приймав участь у вихованні. як матеріально так і духовно. У 2005 році позивачка з родиною переїхали жити до м. Запоріжжя і постійно спілкувалися зі батьком ОСОБА_2

21 листопада 2016 року ОСОБА_2 помер від насильницької смерті. Як зазначає позивачка ОСОБА_2 іншу родину та інших дітей окрім неї - не мав.

Позивач зазначила, що після смерті ОСОБА_2 є спадкоємицею першої черги за законом і не може у позасудовому порядку оформити спадщину у нотаріальній конторі у зв`язку з тим, що не може документально підтвердити факт походження від ОСОБА_2, а вирішення цього питання нерозривно повязане з встановлення факту батьківства.

Просить суд встановити факт, того що померлий ОСОБА_2 є біологічним батьком позивачки ОСОБА_1, а також визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок №9 по вул. Баранова в м. Запоріжжя, що належав ОСОБА_2

Перевіривши матеріали справи, надавши оцінку зібраним у справі доказам, враховуючи заяви сторін у справі про розгляд справи за їх відсутності, повно та всебічно зясувавши всі обставини справи, суд знаходить позовну заяву ОСОБА_1, такою, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно листа ВССУ № 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування». Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, факту прийняття спадщини відповідно до ст. 549 ЦК.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" від 31 березня 1995 року № 5. суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в разі смерті особи яку заявник вважає, вважає батьком дитини, і вирішує їх з урахуванням обставин, передбачених ст. 53 Кодексу про шлюб та сім'ю України.

Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини (наприклад, відповідно до ч. 2 ст. 55 Кодексу про шлюб та сім'ю запис про батька дитини проведено за вказівкою матері, яка не перебувала у шлюбі, або ж такий запис зовсім відсутній) і можуть бути подані матір'ю, опікуном чи піклувальником дитини чи самою дитиною після досягнення повноліття.

Судом встановлено та перевірено доказами, що 20.11.2016 року помер ОСОБА_2, про що Запорізьким міським відділом державної РАЦС ГТУЮ у Запорізькій області складений відповідний актовий запис № 8027, вказане підтверджується свідоцтвом про смерть, серії І-ЖС № 375034 від 22.11.2016 р.

Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина у вигляді будинку № 9 по вул. Баранова у м. Запоріжжі, що підтверджується договором купівлі-продажу від 20.05.1989 року посвідчений Державним нотаріусом Пятої Запорізької державної нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі за номером 1-258. Право власності зареєстровано у ЗМ БТІ у реєстровій книзі № 173 за реєстровим номером 30061 16.06.1989 року.

Згідно свідоцтва про народження виданого Жовтневим відділом ЗАГС м. Запоріжжя 09.03.1990 року на підставі актового запису № 175, батьками ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 є: батько - ОСОБА_3, а мати - ОСОБА_4. Відповідно до ч. 2 сг. 55 Кодексу про шлюб та сім'ю України ( запис про батька дитини проведено за вказівкою матері, яка не перебувала у шлюбі).

Допитана в судовому засіданні ОСОБА_7 показала, що вона є матірю ОСОБА_1, батьком позивачки був ОСОБА_2, який за життя визнавав дочку, спілкувався з нею підтримував стосунки, проте реєструвати доньку за собою він не вбачав за необхідне. Інших дітей ОСОБА_2 не має, у шлюбі не перебував. За життя ОСОБА_2 планував оформити заповіт на позивачку проте не встиг, оскільки був вбитий. Уповноваженими особами поліції за заявою ОСОБА_4 були відібрані зразки ДНК з трупа ОСОБА_2. Похованням батька займалась донька ОСОБА_4

Згідно долученої до матеріалів справи квитанції №001737 від 22.11.2016 року, ОСОБА_1 сплачувала вартість ритуальних послуг, морга, машини у розмірі 6600 грн. Свідоцтво про поховання № 216897 видане ОСОБА_1 свідчить про факт поховання ОСОБА_2 на Кушугумському кладовищі. Також згідно квитанції № 13516 від 18.11.2016 року ОСОБА_1 сплачено добровільні внески у розмірі 400 грн. на користь ЧБО «Швидка допомога».

Як пояснила в судовому засіданні позивач, вказані витрати понесені нею у звязку з похованням батька ОСОБА_2

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13.03.2017 року у вказаній справі призначено судово-генетичну експертизу, на вирішення якої поставлено питання: чи є померлий 20.11.2016 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 біологічним батьком позивача ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2?.

Відповідно до висновку № 8-171 від 01.06.2017 року наданого судовим експертом ОСОБА_8 Запорізького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України: «В результаті проведеного молекулярно-генетичного дослідження встановлені генетичні ознаки зразка крові ОСОБА_2 (об'єкт № 1) та зразка букальних клітин ОСОБА_1 (об'єкт №2). Встановлено біологічну спорідненість між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, померлого 20.11.2016 року, та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2. Ймовірність даної події складає 99,97%.

Як передбачено ст. 256 ЦПК, факт родинних відносин між фізичними особами встановлюється у судовому порядку, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки для заявника: право на спадщину, право на пенсію у звязку із втратою годувальника, одержання компенсації тощо.

Заявниками у справі про встановлення факту родинних відносин можуть бути: зокрема спадкоємці померлої особи, які мають право на спадщину як за законом, так і за заповітом і для яких у звязку із встановленням факту родинних відносин мають настати певні юридичні наслідки;

Заяву про встановлення факту родинних відносин до суду подано особою якій за законом надано відповідне право. Так факт встановлення родинних відносин впливає на обсяг спадкового майна на яке претендує ОСОБА_1

Також судом перевірено дотримання вимог ст.. 1224 ЦК України відповідно до якої справи про встановлення факту родинних відносин із метою одержання спадщини не можуть розглядатися судами, якщо заявник усунутий від спадщини. Так матеріали спадкової справи не містять відомостей про усунення ОСОБА_1. від спадщини.

Ст.1261,1268 ЦК України визначають, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки, спадщина, прийнята спадкоємцем, належить йому із часу відкриття.

За таких обставин суд приходить до висновку про доведеність факту родинних відносин між позивачем ОСОБА_1 та померлим ОСОБА_2

Згідно матеріалів спадкової справи № 48/16р., котру розпочато 08.12.2016 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_9, 08.12.2016 року ОСОБА_1 08.12.2016 року звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_2, померлого 20.11.2016 року.

Також відповідно до матеріалів вказаної спадкової справи ОСОБА_2 заповітів не складав, інших спадкових справ на підставі смерті ОСОБА_2 не заводилось. Згідно відповіді Департаменту реєстраційних послуг від 27.01.2017 року ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 з 19.07.1989 року по день смерті був зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_5.

20.12.2016 року Головним Інженером ТОВ «ЗМ БТІ» на запит приватного нотаріуса ОСОБА_9 направлено копію правовстановлюючого документа на обєкт нерухомості за адресою м. Запоріжжя вул. Баранова, 9.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла(спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частинами 1, 2 ст. 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. ст. 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ст. ст. 1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з ч.ч.1,3 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Пленум Верховного Суду України у постанові від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз'яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Досліджуючи матеріали справи суд приходить до висновку, що єдиною перешкодою позивачу ОСОБА_1 для оформлення спадщини нотаріусом була відсутність підтвердження родинних відносин між позивачем та спадкодавцем. Після задоволення судом вимог про встановлення факту родинних відносин між позивачем та спадкодавцем, перешкод для видачі нотаріусом свідоцтва про право на спадщину не має і це питання може бути вирішено у позасудовому порядку.

Визнання судом права власності в порядку спадкування за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину суперечить закону, який передбачає порядок оформлення спадщини.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача в частині визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом не підлягають задоволенню та заявлені передчасно.

Суд розяснює позивачу його право на звернення в державну нотаріальну контору, компетенцією якої згідно із законом є оформлення спадщини.

На підставі вище наведеного та керуючись ст. ст. 10, 60, 205, 212, 214-216, 217, 218 ЦПК України, ст.ст. 1216, 1218, 1223, 1261, 1269, 1270, 1272, 1297, 1298 ЦК України,-

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Територіальної громади в особі Запорізької міської ради, третя особа Олександрівський районний у м. Запоріжжі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Запорізької області про встановлення факту визнання батьківства та визнання права власності в порядку спадкування за законом задовольнити частково.

Встановити факт, що померлий 20.11.2016 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_6, Російська Федерація, громадянин України, є батьком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7.

Внести відповідні зміни до актового запису про народження № 175 від 09.03.1990 року та видати нове свідоцтво про народження на ім'я ОСОБА_1 вказавши, що батьком дитини є ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_8, Російська Федерація, громадянин України.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя: М.А. Голубкова