Справа № 367/8535/15-ц Головуючий у І інстанції Пархоменко О. В.
Провадження № 22-ц/780/3070/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 42 24.07.2017
УХВАЛА

Іменем України

24 липня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді Суханової Є.М.,

суддів: Мельника Я.С., Верланова С.М.,

за участю секретаря: Дрозда Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 12 квітня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку у спільній сумісній власності, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного сумісного майна подружжя, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивачка ОСОБА_3 звернулася до суду із даним позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку у спільній сумісній власності, посилаючись на те, що вона та ОСОБА_2 17.02.2007 року зареєстрували шлюб, від шлюбу вони мають сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. 01.04.2015 року ОСОБА_2 залишив сімю та вона звернулася до Монастирищенського райсуду Черкаської області за місцем свого тимчасового проживання з позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на дитину та дружину. Залишилось нерозділеним майно, яке нажите в шлюбі. Зокрема, за час шлюбу за сумісні кошти для спільного проживання ними нажита однокімнатна квартира в АДРЕСА_1 з видачею на імя відповідача правовстановлюючого документа свідоцтва про право власності, серія та номер 22657527 від 05.06.2014 року, видане реєстраційною службою Бучанського міського управління юстиції Київської області.

Вказує, що вона має право на 1/2 частину квартири; відповідач одноособово користується квартирою, її для проживання в квартирі не допускає, дозволу на реєстрацію не надає, у звязку із чим вона звертається до суду за захистом своїх прав. За відсутністю даних про вартість квартири вона оцінює її на суму 55 120 грн.

В звязку із викладеними обставинами позивачка просила постановити рішення, яким визнати за нею, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 право приватної власності на 1/2 однокімнатної квартири, загальною площею 49,1 кв. м., житловою площею 25,1 кв. м., яка розташована в АДРЕСА_2 та належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності, серія та номер 22657527, виданого 05.06.2014 року реєстраційною службою Бучанського міського управління юстиції Київської області; стягнути з відповідача на її користь судові витрати по оплаті судового збору 551,20 гривень.

ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного сумісного майна подружжя, посилаючись на те, що 17.02.2007 року було укладено шлюб між ним та ОСОБА_3, від якого вони мають спільну дитину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. У звязку з припиненням сімейних відносин між ними позивач запропонував відповідачу поділити майно, набуте за час перебування у офіційно зареєстрованому шлюбі мирним способом, а саме шляхом укладення договору про добровільний поділ майна, набутого під час проживання у офіційно зареєстрованому шлюбі.

Вказує, що позивач та відповідач не укладали між собою жодних договорів, так як спроби позивача щодо мирного врегулювання спору щодо поділу спільного сумісного майна були марні, оскільки не було отримано від відповідача згоди на добровільний поділ майна, підтвердженням даної обставини є звернення ОСОБА_3 з первісним позовом, в рамках якого подається зустрічна позовна заява. Тож, діючи відповідно до законодавства та користуючись наданим правом він виявив бажання поділити спільне сумісне майно, яке було набуте подружжям за час перебування з відповідачем в офіційно зареєстрованому шлюбі, а саме однокімнатну квартиру загальною площею 49,1 кв. м., житловою площею 25,1 кв. м., яка знаходиться за адресою АДРЕСА_3. Вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя, а отже за бажанням одного з подружжя у відповідності до законодавства може бути поділено в судовому порядку.

В звязку із викладеними обставинами позивач просив поділити майно, нажите за час проживання в офіційно зареєстрованому шлюбі між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 наступним чином: визнати за ОСОБА_2 право спільної часткової власності на 3/4 частини квартири, загальною площею 49,1 кв. м., житловою площею 25,1 кв. м., яка знаходиться за адресою Київська область. АДРЕСА_4; визнати за ОСОБА_3 право спільної часткової власності на 1/4 частину квартири, загальною площею 49,1 кв. м., житловою площею 25,1 кв. м., яка знаходиться за адресою Київська область. АДРЕСА_4; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати на оплату судового збору у розмірі 580,0 гривень .

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 12 квітня 2017 року первісні позовні вимоги задоволено, зустрічний позов задоволено частково.

Визнано квартиру АДРЕСА_5 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2.

Поділено спільне майно подружжя між ОСОБА_3 та ОСОБА_2.

Виділено ОСОБА_3 із спільної сумісної власності подружжя 1/2 частину квартири АДРЕСА_5, визнавши за ОСОБА_3 право власності на вказане майно.

Стягнуто із ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, проживаючого за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, проживаючої за адресою ІНФОРМАЦІЯ_4 судові витрати в сумі 3 551,20 гривень.

Визнано квартиру АДРЕСА_5 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Поділено спільне майно подружжя між ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Виділено ОСОБА_2 із спільної сумісної власності подружжя 1/2 частину квартири АДРЕСА_5, визнавши за ОСОБА_2 право власності на вказане майно.

Стягнуто із ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, проживаючої за адресою ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, проживаючого за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3 судові витрати в сумі 580,0 гривень.

В інший частині зустрічного позову залишено без задоволення.

Не погоджуючись з висновком суду першої інстанції, апелянт ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що рішення незаконне, ухвалене в результаті неправильного застосування норм матеріального та процесуального права, а також судом неповно зясовано обставини, що мають значення для справи. Просив ухвалити нове рішення, яким

Визнати за ним ОСОБА_2 право спільної часткової власності на 3/4 частину квартири АДРЕСА_5, Визнати за ним ОСОБА_3 право спільної часткової власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_5

Колегія суддів вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін по справі, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги вважає, що вона не обґрунтована та не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно до ст. 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно зі ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі не підлягають доказуванню; обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Судом першої інстанції достовірно встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 17 лютого 2007 року, який розірваний у встановленому законом порядку відповідно до рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 11 січня 2016 року у справі № 702/1240/15-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на дитину та дружину; від даного шлюбу вони мають неповнолітню дитину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 , який в даний час проживає з матірю.

В судовому засіданні встановлено, що 15 липня 2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю Будрегіонінвест та ОСОБА_5 укладено попередній договір № 61/2, відповідно до п.1 якого сторони зобовязуються в майбутньому укласти і належним чином оформити Додаткову угоду (Основний договір) до Договору № 1/2012 Про спільну діяльність у будівництві житлових будинків від 14.02.2012 року (1-кімнатної квартири, загальною площею 48,85 кв. м. за адресою Київська обл., м. Буча, в межах вулиць Гоголя, Пушкінська та Шевченка в Житловому комплексі Річ Таун, будинок 5, поверх -8 кв. 38) в порядку, визначеному цим договором. У п. 2 даного договору зазначено, що сторони домовилися, що істотними умовами додаткової угоди будуть наступні: будівництво зазначеного житлового приміщення буде вчинено за ціною, що діятиме на момент укладання Основного договору, але не меншою, ніж на момент укладання цього Попереднього договору, а саме 6 727,88 грн. за кв. м., що складає в еквіваленті 825,00 доларів США за кв. м. ( на момент укладання цієї Попередньої угоди вартість 48,85 кв. м. складає 328 656,70 грн. або в еквіваленті 40 301,25 доларів США). Під час підписання цього попереднього договору на підтвердження зобовязання і на забезпечення його виконання з метою забезпечення реалізації своїх намірів щодо придбання вищезазначеного житлового приміщення та своєї платіжної спроможності сторона - 2 передала, а сторона-1 в особі директора отримала суму завдатку у розмірі 8 155,00 гривень.

Встановлено, що 25 липня 2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю Будрегіонінвест та ОСОБА_2 укладено Додаткову угоду № 334/2 до Договору № 1/2012 Про спільну діяльність у будівництві житлових будинків від 14.02.2012 року, згідно якої преамбулу договору № 1/2012 Про спільну діяльність у будівництві житлових будинків від 14.02.2012 року доповнено новим учасником спільної діяльності Стороною 336, а саме ОСОБА_2. Згідно пункту 2.2 свій вклад сторона 336 здійснює шляхом перерахування грошових коштів в національній валюті України (в гривнях) за відповідним цільовим призначенням: часткове або повне внесення вкладу у спільну діяльність з будівництва згідно Додаткової угоди № 334/2 від 25 липня 2013 року ОСОБА_2 на банківський рахунок спільної діяльності, що відкритий стороною-2 на виконання умов Договору № 1/2012 Про спільну діяльність у будівництві житлових будинків від 14.02.2012 року; згідно п. 2.3 додаткової угоди етапи внесення вкладу (грошових коштів) спільної участі у будівництві стороною 336: 1. 162 850,00 гривень, що станом на дату укладання цієї Додаткової угоди становить 20 000,0 доларів США за комерційним курсом продажу, далі грошові кошти в національній валюті України в сумі, еквівалентній 4 067,78 доларів США за комерційним курсом продажу із визначеним строком оплати.

Також встановлено, що згідно договору купівлі-продажу квартири від 26 липня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрованого в реєстрі за № 834 ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_2 продали ОСОБА_9, ОСОБА_10 квартиру № 17, що знаходиться в будинку № 28 на вулиці Булаховського Академіка в місті Києві, дана квартира належить продавцям на праві спільної часткової власності, тобто по 1/4 частині кожному, цей продаж за домовленістю сторін вчинюється на суму 659 422,50 гривень, які повністю сплачені продавцям, пропорційно їх частинам у праві власності на квартиру, до підписання цього договору.

Згідно квитанції до прибуткового касового ордера № 055 від 15 липня 2013 року ОСОБА_5 було сплачено суму 8 155,0 гривень на підставі Попереднього договору № 61/2. Згідно квитанцій від 29 липня 2013 року ОСОБА_2 було сплачено на рахунок ТОВ Будрегіонінвест 154 695,00 грн., квитанції від 05 вересня 2013 року 33 204,00 грн., від 20 січня 2014 року 34 068,00 грн., від 09 квітня 2014 року 73 221,00 грн., від 28 серпня 2014 року 47 805,00 грн.

Встановлено, що згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 05.06.2014 року, індексний номер 22657527, виданого реєстраційної службою Бучанського міського управління юстиції Київської області та ОСОБА_11 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 05.06.2014 року, індексний номер 22657673, виданого реєстраційної службою Бучанського міського управління юстиції Київської області власником квартири за адресою АДРЕСА_3 є ОСОБА_2.

Наведені обставини підтверджуються поясненнями учасників процесу, свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_13,, матеріалами справи.

У відповідності до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У відповідності до ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У відповідності до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

У відповідності до ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

У відповідності до ч.1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У відповідності до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Також, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що квартира АДРЕСА_5 є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2, частки їх в праві спільної сумісної власності є рівними, а тому поділено спірну квартиру між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 та виділено кожному по 1/2 частині, визнавши за ними право власності на належні їм частки.

При цьому колегія суддів не бере до уваги доводи апелянта ОСОБА_2 та його представників про те, що 1/2 частина спірної квартири придбана за особисті кошти відповідача та за кошти батьків відповідача такими, що не знайшли свого беззаперечного підтвердження в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з вимогами ст. 58 ЦПК України. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч.3 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість. Достовірність кожного доказу окремо, а також достовірність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Отже, колегія суддів погоджується з тим, що судом першої інстанції повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи, дана належна правова оцінка доказам, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

Нових доказів або обставин, які б могли призвести до скасування рішення суду, яке обґрунтоване, апелянт не навів, а колегія суддів їх не встановила.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 12 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: