Справа № 367/5376/16-ц Головуючий у І інстанції Пархоменко О. В.
Провадження № 22-ц/780/3517/17 Доповідач у 2 інстанції Савченко С. І.
Категорія 52 20.07.2017
УХВАЛА

Іменем України

20 липня 2017 року м.Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Білоконь О.В., Гуль В.В.,

при секретарі Воробей В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 16 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Укрпошта» в особі Дирекції «Автотранспошта» Публічного акціонерного товариства «Укрпошта», третя особа директор дирекції «Автотранспошта» ОСОБА_3 про зобов'язання звільнити за власним бажанням, стягнення належних при звільненні коштів, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та затримки видачі трудової книжки та видачу трудової книжки, -

в с т а н о в и л а:

У липні 2016 року ОСОБА_2 звернуласядо суду із вказаним вище позовом,який неодноразово уточнювала, доповнювала і в останній редакції мотивувала тим, що із 10 січня 1985 року вона працювала в Дирекції «Автотранспошта» Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта». 01 жовтня 2007 року на підставі наказу № 299-к від 04 жовтня 2007 року вона призначена на посаду начальника відділу ОПАРК (кадрів) Дирекції «Автотранспошта».

Вказувала, що після призначення у травні 2016 року на посаду директора Дирекції «Автотранспошта» ОСОБА_3, 19 травня 2016 року він повідомив її, що не буде працювати з нею, бо вона раніше мала участь у судових справах і у нього є інша кандидатура на посаду начальника відділу ОПАРК. Як незабаром з'ясувалось, він планував скоротити її, а на цю посаду працевлаштувати свояченицю.

19 травня 2016 року наказом № 225 відповідач анонсував реорганізацію підприємства шляхом зміни структури управління підприємства, зокрема було заплановано: новий перерозподіл обов'язків, введення змін в посадови інструкції та Положення про відділи, тобто зміна істотних умов праці для працівників. Одночасно, цим же наказом, було заплановане вивільнення працівників у зв'язку з зміною структури. 20 травня 2016 року листом № 05-552 первинна профспілкова організація Дирекції «Автотранспошта» була повідомлена про реорганізацію підприємства шляхом введення нової структури управління підприємства, про вивільнення посад та скорочення штатів.

Відповідно до наказу № 225 від 19 травня 2016 року Дирекція «Автотранспошта» повинна була почати працювати за новою структурою управління підприємством вже з 20 травня 2016 року, тобто на наступний день, а виконання обов'язків роботодавця щодо попередження профспілки повинно було початись не пізніше 19 лютого 2016 року, а працівників - не пізніше 19 березня 2016 року.

Згідно ч.3 ст.32 КЗпПУ у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.Згідно ч.1 ст.492 КЗпПУ про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

Згідно ч.3 ст.22 Закону України «Про профспілки» у разі, якщо роботодавець планує звільнення працівників з причин економічного, технологічного, структурного чи аналогічного характеру або у зв'язку з ліквідацією, реорганізацією, зміною форми власності підприємства, установи, організації, він повинен завчасно, не пізніше як за три місяці до намічуваних звільнень надати первинним профспілковим організаціям інформацію щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини наступних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також провести консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом'якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень.

У відповідності до п.3.1 Колективного договору реорганізація чи ліквідація підприємства,..., що призводять до скорочення чисельності штату працівників, погіршення умов праці, можуть здійснюватися не раніше як через три місяці після надання до профспілкової організації інформації, зокрема про причини наступних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про строки проведення звільнення.

Вказувала, що процес вивільнення працівників (скорочення штату або чисельності) є достатньо складний процес, він має значну кількість обмежень,вимагає виконання норми права щодо самого процесу та термінів виконання. Сам процес неодноразово викладався в вигляді алгоритмів, порад, рекомендацій в будь яких спеціальних журналах з кадрових питань, які видаються при підтримці Міністерства соціальної політики України, та включає вимоги виконання ч.3 ст.22 Закону України «Про профспілки», п.1 ст.40, ч.2 ст.494, 42, 492, 43, 44, 47, 116 КЗпПУ. Однак, відповідач вирішив, що можливо провести реорганізацію підприємства шляхом введення нової структури управління підприємством лише створивши наказ, а повідомляти працівників особисто, як це передбачено законодавством (ч.3 ст.32; ч.1 ст.492 КЗпПУ), не є обов'язковим.

Наказом відповідача № 226 від 20 травня 2016 року введено новий штатний розпис і в Дирекції «Автотранспошта» утворились нібито дві паралельно діючі структури, з занятими посадами та відповідними вакансіями. На протязі періоду з 20 травня по 30 травня 2016 року наказами по особовому складу було повільно переведено працівників з старої структури в нову структуру на відповідні «перейменовані» посади, окрім неї.

Про заплановане наказом № 225 вивільнення відповідач нібито «забув», як і про обов'язок виконувати вимоги ч.1,3 ст.492 КЗпПУ. Вважає, що п.1 ч.1 ст.40 КЗпПУ України передбачає декілька самостійних підстав для розірвання з ініціативи власника трудового договору з працівником, як-от: ліквідацію; реорганізацію; банкрутство; перепрофілювання підприємства, установи, організації; скорочення чисельності працівників; скорочення штату працівників. При цьому вживані в цій нормі поняття: ліквідація, реорганізація, перепрофілювання, банкрутство, скорочення чисельності або штату працівників стосуються саме підприємств, установ, організацій як юридичних осіб, а не їх структурних підрозділів. Тобто, не можливо вважати, що вивільнення працівників відбувається лише десь в окремому підрозділі, а іншої частини підприємства це зовсім не стосується.

Посилалася, що в цей же період було прийнято на роботу на вакантні посади: ОСОБА_5 за переведенням на посаду начальника транспортного відділу, ОСОБА_6 на посаду провідного інженера транспортного відділу, ОСОБА_7 на посаду провідного економіста служби організації праці та економіки, які не малі ані відповідної освіти, ані досвіду роботи у автомобільному транспорті, чим було порушено вимоги Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників. Випуск 69. Автомобільний транспорт.

Зазначала, що із 29 травня 2016 року по 04 червня 2016 року вона перебувала у відрядженні, після повернення з якого виявила повне переведення працівників з посад старої структури на посади нової структури (окрім неї). На посаду начальника служби кадрового забезпечення, яка відповідає посаді начальника відділу ОПАРК і на яку вона мала безумовне право, ОСОБА_3 намагався прийняти своячечницю ОСОБА_7 (син ОСОБА_7 ОСОБА_8 одружений на дочці ОСОБА_3 - Михайліні), що суперечило закону. Дізнавшись про це ОСОБА_3 наказом № 256 від 01 червня 2016 року вилучив із штатного розпису вакантну посаду начальника служби кадрового забезпечення, порушивши 3-х місячний термін попередження профспілки. У подальшому відповідач підготував лист до профспілки від 30 травня 2016 року № 05-573 про вилучення посади начальника служби кадрового забезпечення, який є оспорюваним документом та є підстави неприйняття його до уваги під час оцінки доказів відповідача.

У подальшому відповідач поклав обов'язки керівника служби кадрового забезпечення на провідного інженера СКЗ, що також є порушенням вимог Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників та її прав, бо вона має повну вищу освіту за фахом «Економіка та організація автомобільного транспорту», майже 20 років працювала на різних експлуатаційних-транспортних посадах у Дирекції «Автотранспошта», постійно підвищувала кваліфікацію, має значний досвід роботи та добре знає підприємство, та навіть при скороченні її посади мала безумовне право претендувати на частину вакантних посад.

06 червня 2016 року ОСОБА_3 через іншу особу висунув вимогу про її звільнення за власним бажанням, за що їй нібито виплатять 200% прогресу та дадуть грамоту. Вона запропонувала можливий строк звільнення 01 липня 2016 року, на що ОСОБА_3 не погодився і вона нібито «погодилась» на дату звільнення 10 червня 2016 року.

Поскільки вона за ст.421 мала переважне право на укладання трудового договору у разі поворотного прийняття на роботу на протязі 1 року, якщо власник проводить прийняття на роботу працівників аналогічної кваліфікації, ОСОБА_3 було вкрай важливо, щоб її звільняли не за п.1 ст.40 КЗпПУ, а за власним бажанням.

При виданні відповідачем наказу № 225 від 19 травня 2016 року про реорганізацію підприємства шляхом введення нової структури управління, яка ускладнена запланованим вивільненням, відповідач порушив норми та строки, які передбачено ч.3 ст.32, ч.6 ст.36; п.1 ст.40, 42, 492, 494, 43, 44 КЗпПУ; ч.3 ст.22 Закону України «Про профспілки»; п.3.1 Колективного Договору УДППЗ «Укрпошта». Відповідач не виконав належним чином обов'язки роботодавця. Невиконання вимог перелічених статей - це зона відповідальності роботодавця, а не працівника, посада якого скорочується, або якого вивільняють.

Крім того, на посаду провідного економіста прийнята на роботу ОСОБА_7 за фахом викладач біології, без будь-якого досвіду роботи в автотранспорті. На посаду начальника транспортного відділу прийнята ОСОБА_5 за фахом викладач історії, без будь-якого досвіду роботу в автомобільному транспорті. На посаду провідного інженера транспортного відділу прийнята ОСОБА_6 за фахом юрист, без будь-якого досвіду роботи на автомобільному транспорті, що є порушенням наказу Міністерства праці та соціальної політики України від 29 грудня 2004 року № 336 «Про затвердження Випуску 1 "Професії працівників, що є загальними для всіх видів економічної діяльності" Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників» та наказу Міністерства транспорту та зв'язку України від 14 лютого 2006 року №136 за погодженням з Міністерством праці і соціальної політики України «Про затвердження Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників. Випуск 69. Автомобільний транспорт.».

Згідно висновку Конституційного суду України № 17/81-97 від 09 липня 1998 року (справа про тлумачення терміну «законодавство») термін «законодавство», що вживається у ч.3 ст.21 КЗпПУ щодо визначення сфери застосування контракту як особливої форми трудового договору, треба розуміти так, що ним охоплюються закони України, чинні міжнародні договори України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також постанови Верховної Ради України, укази Президента України, декрети і постанови Кабінету Міністрів України, прийняті в межах їх повноважень та відповідно до Конституції України і законів України. Таким чином, накази Міністерств №336 (Випуск №1) та № 146 (Випуск №69) щодо встановлення кваліфікаційних вимог, які розроблено у відповідності до наданих Кабінетом Міністрів повноважень, також відносяться до трудового законодавства.

Всі ці порушення надали їй право написати 09 червня 2016 року заяву про звільнення за власним бажання у відповідності до ч.3 ст.38 КЗпПУ, яку вона зареєструвала у приймальні та для контролю відправила цінним листом з описом вкладення, поскільки для визначення правової підстави розірвання трудового договору за ч.3 ст.38 КзпПУ значення має сам лише факт порушення роботодавцем законодавства про працю, що спонукало працівника до розірвання трудового договору з власної ініціативи, а не поважність чи неповажність причини такого порушення та його істотність (правова позиція Верховного Суду від 22 травня 2013 року у справі № 6-34цс13).

Однак ОСОБА_3 відмовився підписувати її заяву, не провів перевірки фактів порушення трудового законодавства, які вказано у заяві, та не надав їм належну оцінку, що є порушенням п. 3.3 Правил внутрішнього трудового розпорядку Колективного договору, згідно якого у разі, коли заява працівникапро звільнення з роботи за власним бажання зумовлена неможливістю продовжувати роботу з поважних причин, передбачених законодавством, керівник повинен розірвати трудовий договір у строки, в які просить працівник.

У відповідності до правової позиції Верховного Суду від 31 жовтня 2012 року у справі № 6- 120цс12 за змістом ст.38 КЗпПУ працівник має право з власної ініціативи в будь- який час розірвати укладений з ним на невизначений строк трудовий договір. При цьому строк розірвання трудового договору і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до його розірвання і які працівник визначає самостійно. Порушення власником, або уповноваженим ним органом, трудового законодавства або умов колективного договору, або трудового договору, є поважною причиною для розірвання трудового договору, що окремо передбачено ч.3 ст.38 КЗпП України.

Вказувала, що її трудова книжка досі утримується на підприємстві, наказ щодо звільнення не видано, з нею не проведено розрахунку. Заяву щодо звільнення вона не відкликала, іншої заяви не писала. За несвоєчасну видачу трудової книжки відповідно до ст.47 КЗпПУ власник або уповноважений ним орган має сплатити працівникові середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Її середній заробіток, згідно довідки відповідача від 17 січня 2017 року складає 639,66 грн. за робочий день, а тому вихідна допомога згідно ст.44 КзпПУ складає 38379,60 грн., компенсація за невикористану відпустку (29 календарних днів) з розрахунку за 12 попередніх місяців (357,71 грн.) складає: 10373,59грн., середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні та за час невидачі трудової книжки складає: 140085,54 грн.

Наведені дії відповідача є неправомірними, порушують її конституційні права на працю. Внаслідок незаконного спонукання до звільнення їй була завдана моральна шкода, яка виражається в моральних стражданнях через безпідставний примус до звільнення та позбавлення права на отримання заробітку, втрати нормальних життєвих зв'язків внаслідок чого вона змушена докладати зусилля для організації свого життя та сім'ї; хвилюватися, перебувати у постійній нервовій та психологічній напрузі; думати про те, чому вона повинна відповідати за те, що комусь не вдалось її звільнити декілька років тому, коли і судом було встановлено порушення її прав; куди влаштуватися на роботу; чому вона повинна залишати посаду та роботу заради працевлаштування своячениці керівника; як отримати належні їй документи та кошти. Завдану моральну шкоду оцінила в розмірі 31 000 грн., відповідно до ст. 237-1 КзпПУ.

У зв'язку із наведеним просила зобов'язати відповідача звільнити її з роботи 09 червня 2016 року за ч.3 ст.38 КЗпПУ; стягнути з відповідача на її користь: вихідну допомогу у розмірі тримісячного заробітку в сумі 38379,60 грн.; компенсацію за невикористану відпустку в сумі 10373,59 грн.; середній заробіток за весь час затримки розрахунку та видачі трудової книжки із 10 червня 2016 року по 16 травня 2017 року в сумі 147761,46 грн.; видати належним чином оформлену трудову книжку та копію наказу щодо звільнення; стягнути із відповідача моральну шкоду в розмірі 31000 грн.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 16 травня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням, ОСОБА_2подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким її вимоги задоволити у повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, невірну оцінку доказів, порушення і неправильне застосування судом норм матеріального права. Скаргу мотивує тим, що суд не дав належної оцінки тому факту, що у відповідача відбулося скорочення штату, не врахував, що скорочення штату і скрочення чисельності не є тотожними поняттями, що забезпечило відсутність висновків про порушення відповідачем порядку вивільнення працівників. Суд не дав належної оцінки тому, що з нею було укладено безстроковий договір і з нею не погоджено переміщення на тимчасову посаду. Суд не дав оцінки тому, що працівники не були попереджені про зміни щодо розподілу обов'язків і внесення змін до посадових інструкцій, а також тому, що позивач була безпідставно усунута від керівництва відділом. Суд не дав належної оцінки тому, що відповідач повинен був перевести позивача на цю посаду вже із 20 травня 2016 року, бо її посада начальника відділу ОПАРК підлягала ліквідації із 20 травня 2016 року. Суд знехтував і не дав належнної оцінки факту прийняттю на роботу ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_7 без урахування кваліфікаційних вимог та стажу роботи до посад, на які вони були прийняті. Суд не врахував, що низка наданих відповідачем документів не стосуються предмету спору. Суд відмовив безпідставно у задоволенні клопотання позивача про витребування журналу вихідної кореспонденції відповідача. Судом не враховано правові висновки Верховного Суду України, на які посилалася позивач.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 подану апеляційну скаргу підтримала, просила задоволити та скасувати рішення Ірпінського міського суду Київської області як незаконне.

Представник ПАТ «Укрпошта» в суді апеляційної інстанції проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, посилаючись на законність і обгрунтованість судового рішення та відсутність підстав для його скасування.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження доводи позивачки ОСОБА_2 про порушення відповідачем трудового законодавства по відношенню до неї і відповідно наявності у неї права на звільнення за ч.3 ст.38 КЗпП України.

При цьому суд виходив із того, що доводи позивачки про її незаконне спонукання до звільнення з боку відповідача є необґрунтованими та не підтверджуються належними та допустимими доказами. Решта вимог не підлягає до задоволення як похідні від основної у задоволенні якої суд відмовляє.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Відповідно п.1 ст.23 КЗпПУ трудовий договір, укладений на невизначений строк, є безстроковим.

Відповідно до п.4 ст.36 КЗпПУ однією із підстав припинення трудового договору є його розірвання з ініціативи працівника (ст.ст.38,39 цього Кодексу).

Згідно ч.ч.1,3 ст.38 КЗпПУ працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника письмово за два тижні. Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

Відповідно до п.3 ст.10, ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом першої інстанції встановлено та стверджується матеріалами справи, ОСОБА_2 із 10 січня 1985 року працювала в Дирекції «Автотранспошта» Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта».

01 жовтня 2007 року на підставі наказу № 299-к від 04 жовтня 2007 року вона призначена на посаду начальника відділу ОПАРК (кадрів) Дирекції «Автотранспошта».

Наказом УДППЗ «Укрпошта» № 221/к від 12 травня 2016 року ОСОБА_3 призначено на посаду директора дирекції «Автотранспошта» УДППЗ «Укрпошта» із 13 травня 2016 року.

Наказом № 224-к від 20 квітня 2016 року ОСОБА_2 надано частину щорічної відпустки тривалістю 4 календарні дні із 10 травня 2016 року по 13 травня 2016 року.

Згідно наказу директора Дирекції «Автотранспошта» № 225 від 19 травня 2016 року «Про введення в дію нової структури управління» у зв'язку зі внесенням змін до структури управління Дирекції «Автотранспошта», погоджених з УДППЗ «Укрпошта» затверджено та впроваджено в дію нову структуру управління Дирекції із 20 травня 2016 року; п.4 даного наказу визначено - начальнику відділу обліку, підготовки, аналізу та руху кадрів ОСОБА_2 працевлаштувати працівників робочі місця та посади яких вивільняються, при неможливості такого працевлаштування - звільнити з роботи за скороченням штатів у відповідності КЗпП.

Згідно наказу Дирекції «Автотранспошта» № 226 від 20 травня 2016 року «Про введення в дію штатного розпису» згідно наказу дирекції № 225 від 19 травня 2016 року та у відповідності до Схеми посадових окладів затвердженої наказом УДППЗ «Укрпошта» від 21 березня 2016 року № 178 «Про затвердження Схеми посадових окладів (тарифних ставок)», що розраховані з мінімальних заробітних плат 1450 грн. та 1550 грн. затверджено та ведено в дію із 20 травня 2016 року штатний розпис Дирекції «Автотранспошта» на 2016 рік зі штатом у кількості 538 одиниць та місячним фондом заробітної плати у розмірі 2361260,52 грн., посадові оклади (тарифні ставки) якого розраховані з мінімальної заробітної плати 1550 грн.; штатний розпис Дирекції «Автотранспошта» введений в дію з 01 травня 2016 року наказом від 29 квітня 2016 року № 198 (мінімальна заробітна плата 1550 грн.) зі всіма змінами до нього вважати таким, що втратив чинність; залишити без змін раніше встановлені парцівникам посадові оклади (годинні тарифні ставки), а також доплати та надбавки до них, оскільки розмір мінімальної заробітної плати залишається незмінним; зберегти існуючі умови оплати праці на строк переведення або припинення трудового договору, у разі незгоди на переведення, працівників на посади, визначені організаційною структурою, що затверджена наказом дирекції від 20 травня 2015 року № 225 «Про введення в дію нової структури управління», враховуючи вимоги КЗпП України.

Наказом Дирекції «Автотранспошта» № 50-в від 19 травня 2016 року «Про направлення на семінар» відряджено ОСОБА_2, начальника відділу обліку, підготовки, аналізу та руху кадрів на виїзний семінар кадрових служб підприємства із 29 травня по 04 червня 2016 року (зі збереженням місця роботи (посади) та середнього заробітку за час відрядження).

Згідно наказу Дирекції «Автотранспошта» від 01 червня 2016 року № 256 «Про внесення змін до штатного розпису на 2016 рік» у зв'язку із виробничою необхідністю внесено зміни до штатного розпису (перелік № 1 додається), затвердженого наказом Дирекції від 20 травня 2016 року № 226; затверджено місячний фонд заробітної плати в сумі 2327450,22 грн. та чисельність штату Дирекції «Автотранспошта» в кількості 529 одиниць.

Також судом встановлено, що 09 червня 2016 року ОСОБА_2 звернулася до директора ОСОБА_3 із заявою, в якій просила звільнити її з роботи за ч.3 ст.38 КЗпПУ (порушення работодавцем трудового законодавства та коллективного договору), а саме за порушення Законом встановленого порядку, який передбачено виконати при звільненні працівника за п.1 ст.40 КЗпПУ, а також суміжних ст.42, 492, 43 КЗпПУ та ч.3 ст.22 Закону України «Про профспілки» в термін 09 червня 2016 року; в наказі про звільнення використати саме таке посилання «звільнена з роботи за ч.3 ст.38 КЗпП України, а саме за порушення власником (або уповноваженим ним органом) Законом встановленого порядку, якій передбачено виконати при звільненні працівника за п.1 ст.40 та розірвати трудовий договір з підстав, передбачених п.1 ст.40 КЗпП; а також порушення суміжних ст.ст. 42, 492, 43, 494, 141 КЗпП та ч.3 ст.22 Закону України «Про профспілки»; у відповідності до ст.44 КЗпПУ виплатити вихідну допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку; у відповідності до ст.47 КЗпП видати трудову книжку та провести остаточний розрахунок у строки, які зазначені в ст.116 КЗпП та надати засвідчену копію наказу щодо звільнення та повний розрахунок суми до виплати, у разі затримки виплати виконати ст.117 КЗпП, надати їй можливість спокійно забрати свої особисті речі.

Згідно пояснювальної записки секретаря Голубовської А.П. від 10 червня 2016 року вона, повідомляє директору ОСОБА_3 про те, що перебуваючи на робочому місці до неї звернулася начальник відділу ОПАРК ОСОБА_2 з метою зареєструвати заяву 09 червня 2016 року об 16:40 год., вчинила згідно посадової інструкції секретаря п.2.12.

Згідно Акту від 10 червня 2016 року о 09-00 годині, складеному інженером 1 категорії служби кадрового забезпечення ОСОБА_9, інженером ІІ категорії служби кадрового забезпечення ОСОБА_10, начальником ВМТЗ ОСОБА_11, начальником служби організації праці та економіки ОСОБА_12, начальником юридичного відділу ОСОБА_13, станом на 10 червня 2016 року начальник ВОПАР ОСОБА_2 була відсутня на робочому місці та на території дирекції, причина відсутності невідома, на дзвінки не відповідає.

Згідно Акту від 10 червня 2016 року о 16.00 годині, складеному інженером 1 категорії служби кадрового забезпечення ОСОБА_9, інженером ІІ категорії служби кадрового забезпечення ОСОБА_10, начальником ВМТЗ ОСОБА_11, начальником служби організації праці та економіки ОСОБА_12, начальником юридичного відділу ОСОБА_13, станом на 10 червня 2016 року начальник ВОПАР ОСОБА_2 була відсутня на робочому місці та на території дирекції, причина відсутності невідома, на дзвінки не відповідає.

Згідно Акту перевірки від 16 червня 2016 року комісія в складі 3-х осіб провела перевірку місцезнаходження начальника відділу ОПАРК ОСОБА_2, яка з 10 червня 2016 року з невідомих причин відсутня на роботі; з вказаної дати ОСОБА_2 на телефонні дзвінки не відповідає, де вона та з яких причин відсутня на роботі, адмністрації не повідомила; з вищевикладеного 16 червня 2016 року в 11-20 год. комісія в складі голови профкому ОСОБА_14, провідний інженер СБДР ОСОБА_15, начальник ВТВ ОСОБА_16 відвідали ОСОБА_2 за місцем проживання пмт. Ірпінь, АДРЕСА_1, за вказаною адресою ніхто на дзвінки протягом 25 хвилин не відповів, на даний час місцезнаходження та стан здоров'я ОСОБА_2 не відомо.

Директор ОСОБА_3, голова комісії по соціальному страхуванню Дирекції «Автотранспошта» звертався із листами від 27 червня 2016 року до головного лікаря КЗКОР «Київська обласна психоневрологічна лікарня № 2», до головного лікаря КЗ «Ірпінський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» Ірпінської міської ради Київської області з проханням надати інформацію про перебування або не перебування на лікарняному в період з 10 червня по 29 червня 2016 року ОСОБА_2, на які отримав відповіді, що у вказаний період ОСОБА_2 на стаціонарному лікуванні не знаходилась та за медичною допомогою не зверталася.

Також, відповідачем були направлені на адресу ОСОБА_2 листи, які були нею отримані, в яких на її заяву від 09 червня 2016 року щодо звільнення її з робот из підстав, передбачених ч.3 ст.38 КЗпПУ повідомлялося, що у зв'язку з тим, що інформація, викладена нею в заяві, не містить підтверджуючих фактів порушення законодавства работодавцем, дана заява не може бути підставою для звільнення згідно ч.3 ст.38 КЗпПУ та містилося прохання особисто прибути для вирішення питання її подальшої роботи на посаді, що буде їй запропонована для переведення або терміново повідомити письмово про причини її відсутності.

Згідно листа від 20 травня 2016 року № 05-552 ОСОБА_3 на адресу первинної профспілкової організації працівників Дирекції «Автотранспошта» дирекція інформувала первинну профспілкову організацію про те, що у зв'язку зі змінами у структурі управління до штатного розпису дирекції вносяться зміни та змінами до штатного розпису передбачаються виключення зі штатного розпису Дирекції «Автотранспошта» із 20 травня 2016 року деяких посад, працівникам, робочі місця яких та посади вивільняються буде запропонована інша робота, при неможливості такого працевлаштування - працівники будуть звільнені з роботи за скороченням штатів у відповідності з КЗпП.

Згідно листа директора ОСОБА_3 від 30 травня 2016 року № 05-573 на адресу первинної профспілкової організації працівників Дирекції в доповнення до попереднього листа інформовано первинну профспілкову організацію про те, що у зв'язку з виробничою доцільністю зі штатного розпису Дирекції із 01 червня 2016 року буде виключена вакантна посада підрозділу «Служба кадрового забезпечення», начальник служби, кількість штатних одиниць -1.

Згідно наказу директора ОСОБА_3 від 16 червня 2016 року № 278 «Про внесення змін до штатного розпису на 2016 рік» у зв'язку з виробничою необхідністю внесено зміни до штатного розпису (Перелік № 2 додається), затвердженого наказом Дирекції від 20 травня 2016 року № 226, затверджено місячний фонд заробітної плати в сумі 2347653,58 грн. та чисельність штату Дирекції в кількості 529 одиниць.

Згідно листа директора ОСОБА_3 від 26 червня 2016 року на адресу ОСОБА_2 на її заяву від 05 липня 2016 року щодо надання їй копій документів, повідомляє, що у зв'язку з тим, що нею не зазначено з яких підстав їй потрібні копії зазначених нею докуменітв, адміністрація дирекції не має правових підстав для задоволення її вимоги та зазначає, що вона як працівник дирекції повинна з'явитись на роботі особисто та у випадку обгрунтованості її вимог їй будуть надані документи, видача яких не суперечить вимогам Закону України «Про захист персональних даних», тобто ті, що не містять особистих даних працівників дирекції, в тому числі - директора дирекції. Також у зв'язку із відсутністю її на роботі з невідомих їм причин, просив у письмовій формі повідомити причини її відсутності на роботі з 10 червня 2016 року по теперішній час.

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_2 з 10 червня 2016 року не виходить на роботу, наказу про її звільнення відповідачем не винесено, трудова книжка позивачу не видана.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами та не заперечуються учасниками.

За таких обставин з огляду на те, що позивачка не довела суду належними і допустимими доказами факти порушення відповідачем трудового законодавства по відношенню до неї і відповідно наявності у неї права на звільнення за ч. 3 ст. 38 КЗпП України, суд обгрунтовано відмовив у задоволенні позову щодо зобов'язання відповідача звільнити позивачку з роботи, а також у задоволенні решти вимог, як похідних.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 фактично зводяться до того, що ухвалюючи рішення, суд не дав належної оцінки обставинам, пов'язаним із скороченням штату та наявності порушень з боку відповідача в ході цього процесу, що у свою чергу свідчить про порушення її прав. Колегія суддів вважає такі доводи необгрунтованими, поскільки вони не знайшли свого підтвердження при розгляді справи.

Згідно ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних, або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом вказаних процесуальних норм, об'єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, і саме вони є підставою для звернення особи за захистом.

Позивачкою ОСОБА_2 заявлені вимоги про звільнення за власним бажанням у зв'язку із порушенням щодо неї з боку відповідача трудового законодавства за ч.3 ст.38 КЗпПУ, отже преметом доказування в даній справі має бути саме порушення законодавства про працю чи трудового договору, які призвели до порушення її прав.

Проте, позивачка не надала суду доказів, які б підтверджували наведене, зокрема встановлено, що написавши 09 червня 2016 року заяву про звільнення за ч.3 ст.38 КзпПУ і переставши виходити на роботу, позивачка до цього часу рахується на посаді начальника відділу ОПАР (кадрів) Дирекції, де перебуває її трудова книжка, вона не звільнена, не скорочена, не переведена на іншу, в тому числі тимчасову посаду, заробіток її не зменшений, отже доказів порушення її прав з боку відповідача не встановлено.

Посилання на порушення відповідачем трудового законодавства при проведенні процедури скорочення не знайшли свого підтвердження, поскільки по-перше встановлено, що відсутній, як факт запланованого звільнення позивачки у зв'язку із зміною у структурі управління дирекції, в тому числі її попередження про наступне звільнення, так і відсутній факт її звільнення у зв'язку із зміною структури чи скороченням.

По-друге, колегія суддів прийшла до висновку, що питання звільнення за скороченням взагалі не стосується і не пов'язане із підставами звільнення працівника за ч.3 ст.38 КЗпПУ, поскільки не є предметом трудового договору між сторонами. Законність звільнення працівника у зв'язку із зміною структури чи скороченням є окремим предметом спору та заявлення відповідних позовних вимог до суду, чого не встановлено.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не враховано правові висновки Верховного Суду України, на які посилалася позивачка, колегія суддів не приймає до уваги з наступних міркувань.

Так, правовий висновок Верховного Суду України у справі № 6-65цс12 від 11 липня 2012 року стосується правовідносин, пов'язаних із звільненням працівника за скороченням, зокрема, що ліквідація структурного підрозділу юридичної особи не є ліквідацією або реорганізацією юридичної особи, а свідчить лише про зміну внутрішньої (організаційної) структури юридичної особи.

Правовий висновок Верховного Суду України у справі № 6-120цс12 від 31 жовтня 2012 року стосується правовідносин, пов'язаних із звільненням працівника за власним бажанням на підставі ч.3 ст.38 КЗпПУ, зокрема, якщо вказані працівником причини звільнення - порушення працедавцем трудового законодавства, не підтверджуються, або працедавцем не визнаються, останній не вправі самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору на ч. 1 ст. 38 КЗпП України.

Правовий висновок Верховного Суду України у справі № 6-34цс13 від 22 травня 2013 року стосується правовідносин, пов'язаних із звільненням працівника за власним бажанням на підставі ч.3 ст.38 КЗпПУ, зокрема, для визначення правової підстави розірвання трудового договору за вказаною нормою значення має сам лише факт порушення роботодавцем законодавства про працю, що спонукало працівника до розірвання трудового договору з власної ініціативи, а не поважність чи неповажність причини такого порушення та його істотність.

Отже, наведені позивачкою судові рішення Верховного Суду України та судове рішення в даній справі, яке оскаржуються позивачкою,ухвалені у справах з різними фактичними обставинами, тобто не стосуються висновків суду першої інстанції в даній справі щодо недоведеності факту порушення відповідачем умов трудового договору.

При цьому слід відмітити, що відповідач у зв'язку із невизнанням вказаних позивачкою причини звільнення - порушення ним працедавцем трудового законодавства та умов догвору, самостійно не змінював правову підставу розірвання трудового договору на ч.1 ст.38 КЗпП України, що відповідає правовому висновку ВСУ у справі № 6-120цс12 від 31 жовтня 2012 року.

Посилання у скарзі на відсутність належної оцінки того, що відповідач повинен був перевести позивача на іншу посаду вже із 20 травня 2016 року, бо її посада начальника відділу ОПАРК (кадрів) підлягала ліквідації із 20 травня 2016 року безпідставні, поскільки як вище вказувалося працівник має бути попереджений про наступне звільнення за 2 місяці, на протязі яких перебуває на займаній посаді і виконує обумовлену трудовим договором роботу.

Доводи скарги про відсутність належної оцінки судом того факту, що з нею було укладено безстроковий договір і з нею не погоджено переміщення на тимчасову посаду безпідставні, позивачка не переміщалася на тимчасову посаду, накази чи розпорядження про це відповідача відсутні.

Посилання на те, що суд не дав оцінки факту безпідставного усунення позивачки від керівництва відділом не знайшли свого підтвердження, докази про це не надавалися і у справі відсутні.

Доводи скарги, що суд знехтував і не дав належнної оцінки факту прийняттю на роботу ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_7 без урахування кваліфікаційних вимог та стажу роботи до посад, на які вони були прийняті колегія суддів не приймає до уваги, як такі, що не стосуються охоронюваних законом прав та інтересів позивачки.

Решта доводів апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції щодо відмови у позові, обгрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому визнає дане рішення законним та обґрунтованим.

Підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія судів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 16 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: