Справа №576/930/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/1225/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Левченко Т. А.,

суддів - Собини О. І. , Ткачук С. С.

з участю секретаря судового засідання Новікової А.С.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 14 червня 2017 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И Л А :

22 травня 2017 року ОСОБА_3 звернулась з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 19 жовтня 2007 року перебуває в шлюбі з ОСОБА_4, мають неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Син проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Фактично шлюбні відносини між ними припинені з березня 2017 року. Відповідач в добровільному прядку коштів на утримання дитини не надає, тому просила ухвалити рішення, яким стягувати з відповідача на її користь аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку відповідача.

Рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 14 червня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Позивач не погодилась з рішенням суду та звернулась з апеляційної скаргою, в якій, посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухваливши нове рішення про задоволення позовних вимог. В доводах апеляційної скарги зазначає, що вони з відповідачем проживають в одному будинку, проте шлюбні стосунки припинені, спільного господарства не ведуть та мають різні бюджети. Вказує на те, що між нею та відповідачем не досягнуто згоди щодо участі батька в утримання неповнолітнього сина та розміру коштів, які він має надавати.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та її представника адвоката ОСОБА_6, які підтримали апеляційну скаргу, відповідача, який заперечує проти апеляційної скарги, дослідивши матеріали даної цивільної справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач проживаючи разом з дитиною та позивачем належним чином виконує покладений на нього обовязок утримувати сина. Протилежного позивачем доведено не було, а не надання коштів їй особисто не свідчить про наявність у неї права на аліменти.

Проте, колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони не відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 з 19 жовтня 2007 року перебувають в шлюбі, мають сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 5, 6, 9).

Згідно довідки Шалигінської селищної ради від 19 травня 2017 року № 465, сторони та їх син зареєстровані та проживають за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 ( а. с. 7).

Рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 14 червня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено, шлюб між ОСОБА_4 ОСОБА_5 та ОСОБА_3 розірвано ( а. с. 37).

Статтею 180 СК України встановлено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч. 1 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

З розяснень, наданих в п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3 слідує, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не враховано, що між сторонами дійсно існує спір щодо способу виконання відповідачем обовязку утримувати неповнолітнього сина до досягнення ним повноліття. Наданий відповідачем касовий чек про переказ грошовий коштів від 29 квітня 2017 року матері позивача ОСОБА_7 (а. с. 21) не свідчить про систематичність надання такої допомоги на утримання сина. Позивачка ж прагне до систематичного отримання коштів на утримання дитини за рішенням суду, що відповідає суті аліментних зобовязань.

Хоча сторони і проживають в одному будинку, але у звязку з розірванням шлюбу спільне проживання однією сімєю та ведення спільного господарства ними припинено. В судовому засіданні апеляційного суду відповідач пояснив, що на протязі 2-3 років він періодично знаходився за заробітках у Російській Федерації. У червні цього року він повернувся додому, але має намір знову їхати на заробітки до м. Києва. Тобто відповідач, на відміну від позивача, постійно не проживає зі своїм сином. Посилання його на показання свідка ОСОБА_7 (матері позивача), як на підтвердження того, що позивач не займається вихованням сина, колегія суддів не може взяти до уваги, так як вказаний свідок знаходиться в неприязних та конфліктних стосунках зі своєю донькою у звязку з тим, що остання розірвала шлюб з відповідачем та зустрічається з іншим чоловіком. Належних та достовірних доказів на підтвердження того, що позивач ухиляється від виконання своїх батьківських обовязків або не забезпечує сину належне матеріальне утримання, витрачаючи кошти тільки на свої потреби, відповідачем суду не надано.

Враховуючи наведені обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

При визначенні способу стягнення аліментів та їх розміру, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Тобто, з вказаних норм слідує, що право вибору стягнення аліментів у частці від доходів чи у твердій грошовій сумі, належить тому з батьків з яким проживає дитини. Однак, розмір присуджених до стягнення аліментів не може бути меншим 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Встановлено, що відповідач має задовільний стан здоровя та є працездатною особою, інших утриманців немає, а отже спроможний сплачувати аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини від його доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Отже, рішення суду першої інстанції на підставі п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

У відповідності до вимог ч.ч. 3, 5 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір в сумі 640 грн. 00 коп. за розгляд справи в суді першої інстанції та 704 грн. 00 коп. за апеляційний перегляд рішення суду.

Керуючись ст.ст. 303; 307 ч. 1 п. 2; 309 ч. 1 п.3, п. 4; 312-314; 316 ЦПК України, колегія суддів -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 14 червня 2017 року в даній справі скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_3 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_8, 12 серпня 2003 народження в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до його повноліття, починаючи стягнення з 22 травня 2017 року.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір в сумі 640 гривень 00 копійок за розгляд справи в суді першої інстанції та 704 гривні 00 копійок за апеляційний перегляд рішення суду.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -