Справа № 196/1003/16-ц
№ провадження 2/196/24/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2017 року смт. Царичанка Дніпропетровської області

Царичанський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого - судді Бойка Ю.О., з участю секретаря судового засідання Кузнецової Г.С., представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Царичанка Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРСТВА ОСОБА_3 "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_2, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробничо-торгівельне підприємство "АКВАПОЛІС-К", про стягнення заборгованості, а також за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРСТВА ОСОБА_3 "ПРИВАТБАНК", третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробничо-торгівельне підприємство "АКВАПОЛІС-К", про визнання поруки припиненою, та врахувавши складність справи, у зв'язку з чим відкладаючи, як виняток, складання повного рішення на строк не більше як п'ять днів з дня закінчення розгляду справи, забезпечивши проголошення вступної і резолютивної частини рішення згідно ст. 209 ч.3 ЦПК України,

ВСТАНОВИВ:

ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО ОСОБА_3 "ПРИВАТБАНК" звернулося в Царичанський районний суд Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_2, предмет якого склала вимога про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором від 29.12.2014 року в розмірі 22701,22 грн. (12689,13 грн. - заборгованість за кредитом; 1436,72 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 6860,98 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язання; 1000,00 грн. - штраф, фіксована частина; 714,39 грн. - штраф, відсоток від суми встановленого у п. А.2 Договору ліміту на цілі, відмінні від страхових платежів та платежів за реєстрацію предметів застави). Клопоталися також про відшкодування понесених ними судових витрат.

Як на підстави задоволення своїх вимог позивач послався на ст.ст. 526, 527, 530, 565, 610, 1054 Цивільного кодексу України.

Як на докази послався та такі документи: довідка АА №241170 з ЄДРПОУ від 21.07.2009 року (а.с.4); свідоцтво про державну реєстрацію юридичної особи серії А01 №054809 від 17.07.2009 року (а.с.5); банківська ліцензія №22 від 05.10.2011 року (а.с.5); довіреність №3734-К-Н-О від 04.09.2015 року (а.с.6); копія 1 та 2 сторінок Статуту ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" (а.с.7); кредитний договір № ECTDRLON0Е140 від 29.12.2014 року (а.с.8-11); додаток до кредитного договору № ECTDRLON0Е140 від 29.12.2014 року (а.с.12); розрахунок заборгованості за договором № ECTDRLON0Е140 від 29.12.2014 року, укладеного між ТАТ КБ "ПРИВАТБАНК" та ТОВ "ВТП "АКВАПОЛІС-К" (а.с.13); "Договір поруки № TDRLON0Е140/DP1" від 29.12.2014 року (а.с.14); згода співвласника від 29.12.2014 року (а.с.15); повідомлення боржника та поручителя від 21.12.2015 року (а.с.16); список №5282 згрупованих поштових відправлень (а.с.17); опис поштового вкладу на адресу ТОВ "ВТП "АКВАПОЛІС-К" (а.с.18); опис поштового вкладу ОСОБА_2 (а.с.18).

Свої позовні вимоги обґрунтовує таким.

29.12.2014 року між ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" та ТОВ "ВТК "АКВАПОЛС-К" було укладено договір № ECTDRLON0T140 про надання кредиту у вигляді не відновлювальної кредитної лінії.

Відповідно до п А.2 укладеного договору позивач надав ТОВ "ВТК "АКВАПОЛС-К" кредитний ліміт у розмірі 14321,89 грн. з відсотковою ставкою відповідно до п. А.6 договору та строком виконання зобов'язань (терміном повернення кредиту) згідно із п. А.3 договору.

Свої зобов'язання за договором позивач виконав в повному обсязі.

Порядок розрахунків передбачено п. 4 договору.

Відповідно до п. 4.1 договору за користування кредитом в період з дати списання коштів з позичкового рахунку до дати погашення кредиту згідно п.п. 1.2, 2.2.3, 2.2.14, 2.3.2, 2.4.1 договору позичальник сплачує відсотки за користування кредитом, зазначені у п. А.6 договору.

Відповідно до п. 4.2 договору та ст. 212 ЦК України при порушенні клієнтом зобов'язань, передбачених п.п. 1.2, 2.2.3, 2.2.14, 2.3.2, 2.4.1 договору, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом, зазначені у п. А.7 договору.

Відповідно до п. 5.1 договору при порушенні клієнтом будь-якого із зобов'язань зі сплати відсотків за користування кредитом, передбачених п.п. 2.2.2, 4.1, 4.2, 4.3, термінів повернення кредиту, передбачених п.п. 1.2, 2.2.3, 2.2.14, 2.3.2 винагороди, передбаченої п.п. 2.2.5, 4.4, 4.5, 4.6 клієнт виплачує банку за кожний випадок порушення пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період, за який сплачується пеня (у % річних) від суми простроченого платежу за кожний день прострочки платежу. Сплата пені здійснюється у гривні.

Відповідно до п. 5.8 договору у випадку порушення позичальником термінів платежів по будь-якому із зобов'язань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів, що спричинило звернення банку до суду, позичальник сплачує банку штраф, що розраховується за формулою: 1000,00 грн. + 5% від суми встановленого у п. А2 договору ліміту на цілі, відмінні від страхових платежів за реєстрацію предметів застави.

У порушення зазначених норм закону та умов договору ТОВ "ВТК "АКВАПОЛС-К" зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, а саме не сплатив необхідні кошти для погашення заборгованості.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором ТОВ "ВТК "АКВАПОЛС-К" станом на 15.09.2016 року має заборгованість - 22701,22 грн., яка складається з наступного: 12689,13 грн. - заборгованість за кредитом; 1436,72 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 6860,98 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 1000,00 грн. - штраф, фіксована частина; 714,39 грн. - штраф, відсоток від суми встановленого у п. А.2 Договору ліміту на цілі, відмінні від страхових платежів та платежів за реєстрацію предметів застави.

Крім того, зобов'язання за вказаним договором забезпечено "Договором поруки № ECTDRLON0Е140/DP1" від 29.12.2014 року, укладеним з поручителем ОСОБА_2.

Згідно п. 1.1 договору поруки предметом є надання поруки відповідачем перед банком за виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробничо-торгівельне підприємство "АКВАПОЛІС-К" всіх своїх обов'язків за "Кредитним договором № ECTDRLON0Е140" від 29.12.2014 року.

Претензія, що була направлена на адресу відповідача та ТОВ "ВТК "АКВАПОЛС-К", була залишена без задоволення.

Відповідно до вимог ст.ст. 610, 554 ЦК УКраїни боржник та поручитель несуть відповідальність як солідарні боржники.

Позивач зазначає, що вважає за необхідне захистити свої права шляхом стягнення з відповідача суми заборгованості за кредитним договором № ECTDRLON0Е140 від 29.12.2014 року, так як згідно ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в термін, передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за виконання грошового зобов'язання.

В судовому засідання представник позивача підтримав позовні вимоги повністю та просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2, яка також є представником третьої особи, заперечила проти позову та клопоталася про залишення його без задоволення, посилаючись на доводи свого зустрічного позову про визнання поруки припиненою.

Ухвалою суду від 01.02.2017 року прийнято до спільного розгляду з первісним позовом зустрічний позов ОСОБА_2 до ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробничо-торгівельне підприємство "АКВАПОЛІС-К", про визнання припиненою поруку за "Договором поруки № ECTDRLON0Е140/DP1" від 29.12.2014 року між ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" і нею, ОСОБА_2.

Обґрунтовуючи зустрічний позов відповідач ОСОБА_2 вказала про таке .

Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з п.1 ч.2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що в рівній мірі означає як наявність права, так і його відсутність або й відсутність обов'язків.

Зі змісту ч.3 ст. 16 ЦК України витікає, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Так, статтею 559 ЦК України встановлено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Порука припиняється, якщо після настання строку виконання зобов'язання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем. Порука припиняєтеся у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не поручився за нового боржника. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Первісний позов подано до суду в порушення ч.1, ч.2 ст. 619 ЦК України, якими встановлено: 1. Договором або законом може бути передбачена поряд з відповідальністю боржника додаткова (субсидіарна) відповідальність іншої особи; 2. До пред'явлення вимоги особі, яка несе субсидіарну відповідальність, кредитор повинен пред'явити вимогу до основного боржника. Якщо основний боржник відмовився задовольнити вимогу кредитора або кредитор не одержав від нього в розумний строк відповіді на пред'явлену вимогу, кредитор може пред'явити вимогу в повному обсязі до особи, яка несе субсидіарну відповідальність.

Відповідач переконаний, що в матеріалах первісного позову відсутні докази того, що боржнику направлялась вимога про погашення заборгованості. Це означає, що у ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" на цей час відсутні підстави для пред'явлення вимоги в повному обсязі до особи, яка несе субсидіарну відповідальність, тобто до неї, ОСОБА_2, як до поручителя, оскільки ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" не виконав умови ч.2 ст. 619 ЦК України.

Зазначає, що частиною 1 ст. 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

На переконання відповідача під виконанням сторонами зобов'язання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обов'язків, що випливають із зобов'язання, передбаченого договором. Отже, "основне зобов'язання" - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обов'язки сторін кредитного договору.

Так, боржник, а відтак і поручитель, взяв на себе зобов'язання повернути суму кредиту із відповідними процентами з кінцевим терміном погашення кредиту до 24.12.2015 року (п.1.1 "Договору поруки № ECTDRLON0Е140/DP1" від 29.12.2014 року).

Як вбачається з розрахунку заборгованості за "Договором поруки № ECTDRLON0Е140/DP1" від 29.12.2014 року, укладеного між ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" та ТОВ "ВТП "АКВАПОЛІС-К", який надано позивачем за первісним позовом, станом на 15.09.2016 року існувала заборгованість.

Відповідач дійшов висновку, що право вимоги дострокового погашення кредитних зобов'язань у відповідача за зустрічним позовом виникло ще 04.09.2015 року. На підтвердження цього посилається на копію виписки з депозитного рахунку ОСОБА_2А, № 72082 про "перечисление депозитных средств залогодателя на погашение просрочен. задолженности согласно условий реструкт. дог. ECTDRLON0Е140 от 29-12-2014 по с/з6953362" в сумі 1463,69 грн. Стверджує, що цією обставиною 04.09.2015 року ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" підтвердив факт виникнення заборгованості за кредитним договором № № ECTDRLON0Е140 від 29.12.2014 року.

Відповідач зазначає, що, пунктом 2.11 "Договору поруки № ECTDRLON0Е140/DP1" від 29.12.2014 року встановлено, що у випадку порушення поручителем зобов'язання, передбаченого п. 2.4.1 цього договору, поручитель доручає кредитору списувати грошові кошти зі всіх відкритих на ім'я поручителя рахунків, але, на переконання відповідача, це не означає, що можна зняти з її депозитного рахунку кошти без її погодження. Тобто, позивач за первісним позовом самостійно зняв 1463,69 грн. на погашення заборгованості за договором № ECTDRLON0T140 від 29.12.2014 року по С/З6953362. Станом на 04.09.2015 року загальний залишок пені за порушення строків розрахунків склав 1061,27 грн., а станом на 15.09.2016 року - вже 7877,84 грн., тобто не призвело до збільшення періоду, за який нараховувалось проценти за користування чужими грошовими коштами та пеня, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності поручителя, що значно погіршило матеріальне становище.

Крім того, позивач за первісним позовом направив "Претензію" поручителю про погашення кредиту 28.12.2015 року № 30.1.0.0/2-412290NPS067 (мається в матеріалах первісного позову), в якій встановлено 5-денний строк для погашення заборгованості з дати одержання цього повідомлення. Тому обов'язок поручителя ОСОБА_2 настав з 03.01.2016 року та діяв до 03.07.2016 року.

Позовна заява про стягнення заборгованості з поручителя ОСОБА_2 була подана до суду лише 16.09.2016 року, тобто за межами строку дії поруки, оскільки кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явив позову до поручителя.

Вимога кредитора до поручителя полягає в реальному виконанні зобов'язання за боржника, оскільки така вимога може бути заявлена лише в разі невиконання боржником своїх зобов'язань та настання строку виконання основного зобов'язання.

Відповідач звертає увагу на те, що порука - це строкове зобов'язання, і не залежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, сплив цього строку припиняє суб'єктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних.

Як зазначив Верховний Суд України в постанові від 17 вересня 2014 року в справі №6-6цс14 строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Норма ч.1 ст. 251 ЦК України визначає строк як певний відрізок часу, з закінченням якого закон пов'язує наслідки, які мають юридичне значення. За своїм змістом сплив строку відноситься до категорії юридичних фактів.

У відповідності до ч.2 ст. 251 ЦК України законодавцем введено поняття терміну, як визначеного у часі моменту, з настанням якого пов'язана подія, яка має юридичне значення.

Порука не може діяти довше, ніж основне зобов'язання, а тому в даному випадку не підлягає застосуванню п. 5.1, 4.1 "Договору поруки № ECTDRLON0T140/DP1" від 29.12.2014 року, якими встановлена позовна давність тривалістю 15 років.

Отже, вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобов'язання має бути пред'явлено в межах строку дії поруки (6 місяців).

Аргументуючи таке відповідач звертається до постанови ВСУ від 17 вересня 2014 року у справі №6-170цс13 та від 17 вересня 2014 року в справі №6-53цс14, посилаючись на те, що регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимог до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України).

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, установлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора на задоволення його вимог. Останнє означає, що строк поруки належить до преклюзивних строків, основна властивість яких, крім того, що їх сплив, на відміну від строків позовної давності, припиняє суб'єктивне право, полягає в тому, що вони не можуть бути призупинені, перервані чи відновлені. Такі строки також не можуть бути змінені за домовленістю сторін договору та їх настання припиняє права кредитора та обов'язок боржника за договором.

Правила частини четвертої статті 559 ЦК України встановлюють припинення поруки як за договором із визначеним строком дії поруки, так і за договорами, в яких строк дії поруки або строк основного зобов'язання встановлений не був.

Припинення поруки зі спливом строку, установленого в договорі поруки, означає, що кредитор позбавляється можливості звернутись із вимогою до поручителя про виконання його зобов'язання за договором поруки у зв'язку з припиненням такого зобов'язання поручителя.

За змістом речення першого та третього зазначеної статті кредитор повинен встигнути звернутись до поручителя з вимогою про виконання останнім свого обов'язку за договором поруки, у тому числі в примусовому порядку.

Разом із тим за змістом другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України у разі, якщо строк договору поруки не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить до поручителя вимоги. Правова природа зобов'язання у всіх випадках, передбачених статтею 559 ЦК України, є тотожною.

Вимога кредитора до поручителя полягає в реальному виконанні зобов'язання за боржника, оскільки така вимога може бути заявлена лише в разі невиконання боржником своїх зобов'язань та настання строку виконання основного зобов'язання.

Виходячи з тотожної природи зобов'язань, які регулюються реченнями першим і третім частини четвертої статті 559 ЦК України та реченням другим частини четвертої цієї статті, правову конструкцію частини четвертої статті 559 ЦК України, викладену в одному абзаці, ототожнює правову природу усіх зобов'язань, преклюзивність строку дії договору поруки, необхідно дійти висновку, що такою вимогою може бути лише позов, заявлений кредитором до поручителя в судовому порядку, оскільки пред'явлення іншої вимоги суперечить правовій природі поруки як строкового зобов'язання.

Відповідно на вказані строки не поширюється положення частини п'ятої статті 267 ЦК України про захист судом порушеного права у разі, коли строк позовної давності пропущений із поважних причин.

Отже, сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, так само як закінчення строку, установленого договором поруки, та закінчення одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся до поручителя з позовом. На переконання відповідача підставою припинення поруки є непред'явлення кредитором позову до поручителя протягом дії договору поруки. Цей строк встановлюється законом і становить, рахуючи з дня настання строку виконання боржником основного зобов'язання, забезпеченого порукою, шість місяців (ч. 4 ст. 559 ЦК України). Порука припиняється також на підставі ч.1 ст. 559 ЦК України у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Таким чином, робить висновок відповідач, оскільки кредитор (ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК") не пред'явив позову до поручителя протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання та змінив зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг його відповідальності, тому відповідно до ч.4, ч.1 ст.559 ЦК України порука припинилася.

ОСОБА_2 переконана, що з цих підстав "Договір поруки № ECTDRLON0E140/DP1" від 29.12.2014р., укладений між ПАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_4 слід визнати припиненим, а тому наполягала на задоволенні вимог за зустрічним позовом та клопоталася відмовити повністю в задоволенні первісного позову.

Розглянувши справу, перевіривши надані суду документи, з'ясувавши правові позиції сторін в судовому процесі, суд дійшов висновку, що слід задовольнити позов ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, а в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" слід відмовити.

Ухвалюючи рішення суд виходив з такого.

Відповідно до ч.1 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно частини третьої цієї статті кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно частини першої статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно частини четвертої цієї статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини першої статті 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Згідно статті 213 ЦПК України суд повинен виконати всі вимоги цивільного судочинства та вирішити справу згідно із законом, а також ухвалити рішення на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На підставі досліджених в судовому засіданні документів, оцінивши їх як належні та допустимі докази, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" обставини знайшли своє підтвердження та є достовірними.

Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем склалися цивільно-правові відносини на підставі "Договору поруки № TDRLON0E1140/DP1" від 29.12.2014 року (а.с. 14-15) щодо забезпечення у такий спосіб виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробничо-торгівельне підприємство "Акваполіс-К" взятих на себе зобов'язань за "Кредитним договором № ECTDRLON0E140" від 29.12.2014 року (а.с. 8-12), дійсність яких сторонами під сумнів не ставиться, так само як не оспорюється і сама сума кредитної заборгованості. З цього випливає, що до правовідносин сторін, із яких виник спір, підлягають застосуванню ст.ст. 526, 527, 530, 546, 547, 548, 553, 554, 555, 559, 610, 1054 ЦК України.

Днем настання строку виконання основного зобов'язання за "Кредитним договором № ECTDRLON0E140" від 29.12.2014 року є 25.12.2015 року (а.с. 8, 12).

Вимога до поручителя була направлена позивачем 28.12.2015 року (а.с.17), тобто в межах строку, визначеного частиною четвертою статті 559 ЦК України.

На час пред'явлення позову поручитель свої зобов'язання не виконав.

Задовольняючи первісний позов, суд виходив з того, що відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, у зв'язку з чим з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором від 29.12.2014 року в розмірі 22701,22 грн. (12689,13 грн. - заборгованість за кредитом; 1436,72 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 6860,98 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 1000,00 грн. - штраф, фіксована частина; 714,39 грн. - штраф, відсоток від суми встановленого у п. А.2 кредитного договору ліміту на цілі, відмінні від страхових платежів та платежів за реєстрацію предметів застави.)

За встановлених обставин суд дійшов переконання, що зустрічні позовні вимоги відповідача про визнання припиненою поруки за "Договором поруки №ECTDRLON0E140/DP1" від 29.12.2014 року, укладеним між ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" та ОСОБА_2, слід вважати безпідставно заявленими, а обставини, на які відповідач посилався як на підставу своїх вимог, такими, що не доведені належними і допустимим доказами.

На виконання вимог статті 88 ЦПК України суд дійшов висновку, що слід стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" судовий збір в розмірі 1378,00 грн.

Виходячи з викладеного та керуючись ст.ст. 11, 30, 60, 61, 88, 208-209, 213-215 ЦПК УКраїни, суд

ВИРІШИВ:

Позов ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРСТВА ОСОБА_3 "ПРИВАТБАНК" задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 (51000, АДРЕСА_1, ІПН: НОМЕР_1) на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРСТВА ОСОБА_3 "ПРИВАТБАНК" (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, буд. 50, ) заборгованість за кредитним договором від 29.12.2014 року, в розмірі 22701,22 грн. (12689,13 грн. - заборгованість за кредитом; 1436,72 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 6860,98 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 1000,00 грн. - штраф, фіксована частина; 714,39 грн. - штраф, відсоток від суми встановленого у п. А.2 Договору ліміту на цілі, відмінні від страхових платежів та платежів за реєстрацію предметів застави.)

Стягнути з ОСОБА_2 (51000, АДРЕСА_1, ІПН: НОМЕР_1) на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРСТВА ОСОБА_3 "ПРИВАТБАНК" (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, буд. 50, ) 1378,00 грн. на відшкодування понесених позивачем судових витрат зі сплати судового збору.

ОСОБА_2 відмовити повністю в зустрічному позові до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРСТВА ОСОБА_3 "ПРИВАТБАНК" про визнання припиненою поруки за Договором поруки №ECTDRLON0E140/DP1 від 29.12.2014 р., укладеним між ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" та ОСОБА_2

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Царичанський районний суд Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Царичанського районного суду

Дніпропетровської області ОСОБА_5