Справа №588/28/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/903/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2017 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Хвостика С. Г.,

суддів - Собини О. І. , Ткачук С. С.

за участю секретаря судового засідання Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 21 квітня 2017 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Державного навчального закладу «Охтирський центр професійно-технічної освіт» про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення заробітної роботи,

в с т а н о в и л а:

11 січня 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом, який в подальшому уточнив, та, посилаючись на незаконність свого звільнення, просив суд:

- поновити строк на оскарження наказу ДНЗ «Охтирський центр професійно-технічної освіти» № 3-К від 18 січня 2016 року про його звільнення з посади майстра виробничого навчання;

- скасувати вказаний наказ;

- поновити його на посаді майстра виробничого навчання ДНЗ « Охтирський центр ПТО»;

- стягнути з відповідача заробітну плату за час вимушеного прогулу та інфляційні втрати.

Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 21 квітня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Вказане рішення суду позивач оскаржив в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

При цьому зазначає, що профспілковий орган надав згоду на його звільнення з порушенням норм трудового законодавства. Також вказує, що насправді скорочення чисельності штату в навчальному закладі не відбулося, а було штучно створено ситуацію для того, щоб звільнити саме його. Крім того, посилається на те, що судом не зясовано питання про те, чи користувався він переважним правом залишитись на роботі перед іншими працівниками, що займають таку ж посаду, або виконують таку ж роботу та чи були можливості у відповідача надати йому іншу роботу на цьому ж підприємстві відділенні ПТНЗ м. Тростянець.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_3 та його представника адвоката ОСОБА_4 про задоволення апеляційної скарги та заперечення проти цього представника відповідача ОСОБА_5, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що позивача звільнено з дотриманням вимог трудового законодавства, тому вважав позовні вимоги безпідставними.

Колегія суддів не може в повній мірі погодитись з таким рішенням суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається із матеріалів справи, з 01 вересня 1987 року позивач перебував у трудових відносинах з ДНЗ «Охтирський центр професійно-технічної освіти», а 18 січня 2016 року ОСОБА_3 було звільнено з посади майстра виробничого навчання відокремленого навчального підрозділу начального закладу відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України, у звязку зі скороченням штату працівників, що підтверджується даними трудової книжки (т. 1, а.с. 4 8).

Згідно з доповідною запискою завідувача відокремленого навчального підрозділу м.Тростянець ОСОБА_6 від 08 жовтня 2015 року за період роботи приймальної комісії відокремленого навчального підрозділу м. Тростянець станом до 31 серпня 2015 року та до 01 жовтня 2015 року від бажаючих пройти навчання за професією «Тракторист-машиніст сільськогосподарського (лісогосподарського) виробництва категорії «А1», водій автотранспортних засобів категорії «С» до навчального закладу надійшло лише 7 повноцінних комплектів документів, що також підтверджується даними книги прийому учнів до відокремленого навчального підрозділу (т. 1, а.с. 73, 75 - 79).

Відповідно до пункту 3.4 Положення про організацію навчально-виробничого процесу у професійно-технічних навчальних закладах, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України №419 від 30 травня 2006 року, учні, слухачі ПТНЗ комплектуються у навчальні групи теоретичної підготовки не більше 30 чоловік та не менше 12 чоловік.

Наказом директора ДНЗ «Охтирський центр професійно-технічної освіти» № 366 від 15 жовтня 2016 року передбачалось, що у звязку з неукомплектованістю групи учнів з професії «Тракторист-машиніст сільськогосподарського (лісогосподарського) виробництва категорії «А1», водій автотранспортних засобів категорії «С» по відокремленому навчальному підрозділу ДНЗ «Охтирський центр професійно-технічної освіти» м. Тростянець необхідно внести зміни до штатного розпису з 18 січня 2016 року, вивести зі штатного розпису одиницю посади майстра виробничого навчання до 18 січня 2016 року, а також затвердити зміни до штатного розпису до 18 січня 2016 року та попередити працівника, який у звязку з цим підлягає звільненню (т. 1, а.с. 91).

З попередженням про наступне звільнення у звязку зі скороченням штатної одиниці, що викладено у наказі відповідача № 177-к від 02 листопада 2015 року, позивач ознайомився 03 листопада 2015 року, що вбачається з його підпису (т. 1, а.с. 101).

З протоколу № 5 засідання профспілкового комітету ППО ДНЗ «Охтирський центр професійно-технічної освіти» від 27 жовтня 2015 року вбачається, що профспілковий комітет погодився з внесенням змін до штатного розпису, що передбачено наказом № 366 від 15 жовтня 2015 року, та погодив кандидатуру майстра виробничого навчання ОСОБА_3, як таку, що підпадає під процедуру скорочення штату (т. 1, а.с. 96 ).

Згідно з протоколом № 6 від 30 жовтня 2015 року засідання профспілкового комітету ППО ДНЗ «Охтирський центр професійно-технічної освіти» вирішено надати згоду на розірвання трудових відносин з майстром виробничого навчання 10 тарифного розряду відокремленого навчального підрозділу м. Тростянець ОСОБА_3 на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України ( а.с. 99).

Як вбачається з матеріалів справи, адміністрацією ДНЗ «Охтирський центр професійно-технічної освіти» 15 жовтня та 03 листопада 2015 року позивачу ОСОБА_3 пропонувалося переведення на рівнозначну посаду майстра виробничого навчання в групу учнів з професії «Слюсар з ремонту сільськогосподарських машин та устаткування, тракторист-машиніст сільськогосподарського (лісогосподарського) виробництва (категорія « А1 », « А2 ), водій автотранспортних засобів (категорія «С») ДНЗ «Охтирський центр ПТО» м. Охтирка (т. 1, а.с. 104-105), проте позивач відмовився від вказаних пропозицій (т. 1, а.с. 106-107).

Наказом Державного навчального закладу «Охтирський центр професійно-технічної освіти» №3-К від 18 січня 2016 року ОСОБА_3 звільнено з посади майстра виробничого навчання відокремленого навчального підрозділу державного навчального закладу «Охтирський центр професійно-технічної освіти» м. Тростянець у звязку із скороченням штатної одиниці з 18 січня 2016 року (а.с. 103).

На запит Апеляційного суду Сумської області від 25 травня 2017 року про надання згоди профспілковим комітетом на розірвання трудових відносин з ОСОБА_3, оскільки з часу надання такої згоди і до його фактичного звільнення минуло більше місяця, профспілковий комітет відокремленого навчального підрозділу м. Тростянець ДНЗ «Охтирський центр професійно-технічної освіти» у листі повідомив про надання такої згоди, пославшись на відповідний протокол № 6 від 06 травня 2017 року (т. 1, а.с. 208, 211).

Згідно з п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

У ч.ч. 1 та 3 ст. 49-2 цього Кодексу йдеться про те, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

З розяснень, наданих у п. 19 постанови пленуму Верховного Суду України N 9 від 06.11.92 «Про практику розгляду судами трудових спорів», вбачається, що розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Таким чином, судом встановлено, що внесення змін до штатного розпису навчального закладу, зокрема, виведення з нього одиниці посади майстра виробничого навчання 10 тарифного розряду, яку займав позивач (т. 1, а.с. 8), відповідач пояснював неукомплектованістю групи учнів з професії «Тракторист-машиніст сільськогосподарського (лісогосподарського) виробництва категорії «А1», водій автотранспортних засобів категорії «С» по відокремленому навчальному підрозділу ДНЗ «Охтирський центр професійно-технічної освіти» м. Тростянець. При цьому, позивачу було двічі запропоновано іншу рівнозначну посаду у ДНЗ «Охтирський центр професійно-технічної освіти» м. Охтирка, проте, він відмовився від пропозицій відповідача, мотивуючи це далеким розташуванням навчального закладу від місця його проживання. Разом з тим, відповідач не надав до суду належних і допустимих доказів про те, що ОСОБА_3, окрім запропонованої роботи за його фахом і фактичним виконанням обовязків, було запропоновано і іншу вакантну роботу у навчальному закладі, яку він міг виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо, що свідчить про неналежне виконання роботодавцем вимог ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України при звільненні працівника.

Крім того, у матеріалах справи відсутні докази того, що з 18 січня 2016 року посаду позивача було вилучено із штатного розпису навчального закладу та відбулося її фактичне скорочення, так як із наданих відповідачем до апеляційного суду штатних розписів, які діють з 01 вересня 2015 року, з 01 січня 2016 року (т. 1, а.с. 239 246) та з 18 січня 2016 року (т. 2, а.с. 47 48), тобто, на день звільнення позивача, вбачається, що кількість штатних одиниць майстра виробничого навчання 10 тарифного розряду, тобто тієї одиниці, яку займав позивач у відокремленому навчальному підрозділі м. Тростянець, залишилась незмінною (т. 1, а.с. 240, 244).

Пояснення відповідача (а.с. 224) про те, що у вказаних штатних розписах не передбачено посади майстра виробничого навчання за професією «Тракторист-машиніст сільськогосподарського (лісогосподарського) виробництва категорії «А1» не можна взяти до уваги, оскільки фактичні дані свідчать про зворотнє.

Доводи позивача про заниження йому тарифного розряду, що впливає на розмір заробітної плати, які викладені в заяві, адресованій апеляційному суду (а.с. 188), на думку колегії суддів, не можуть бути предметом перегляду в апеляційній інстанції, оскільки не заявлялись позивачем в суді першої інстанції і стосовно них рішення не приймалось.

Таким чином, оскільки з матеріалів справи вбачається, що позивача було звільнено без дотримання вимог трудового законодавства, тому його трудові права були порушені.

Суд першої інстанції вказаного не врахував, тому колегія суддів не може погодитись з висновком суду про відмову у задоволенні позову за безпідставністю позовних вимог.

Разом з тим, відповідно до статті 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України у пункті 4 постанови від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», передбачений статтею 233 КЗпП України місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору.

Отже, статтею 233 КЗпП України визначено випадки обчислення початку перебігу строку звернення до суду із заявою про поновлення на роботі:

- розгляду справи про звільнення з дня вручення копії наказу про звільнення (місячний строк звернення до суду);

- розгляду справи про звільнення з дня видачі трудової книжки (місячний строк звернення до суду).

За нормами ст. 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

У Пленумі Верховного Суду України постанови від 6 листопада 1992 р. № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» у п. 4 йдеться про те, що встановлені ст. ст. 228, 223 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов'язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Передбачений ст. 233 КЗпП України місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору.

Отже, перевіряючи доводи позивача щодо поважності причин пропуску строку звернення до суду з позовною заявою про вирішення трудового спору щодо законності його звільнення, колегією суддів встановлено, що у даному випадку початок перебігу місячного строку звернення до суду почався з 18 січня 2016 року, тобто з дня отримання позивачем копії наказу про звільнення та видачі йому трудової книжки, оскільки згідно пояснень ОСОБА_3, наданих у судовому засіданні суду апеляційної інстанції, саме у день звільнення йому було видано копію наказу № 3-К від 18 січня 2016 року, з яким він не погодився, та трудову книжку. З даним позовом ОСОБА_3 звернувся до суду 11 січня 2017 року, тобто з пропуском місячного строку, встановленого ст. 233 КЗпП України. Як на поважність причин пропуску строку позивач посилався на ті обставини, що з моменту звільнення він неодноразово звертався до різних установ та відповідальних осіб і лише на початку січня 2017 року він звернувся з даним позовом до суду, так як в досудовому порядку не зміг поновити свої порушені права.

Вказані підстави пропуску строку, на думку колегії суддів, не можна вважати поважними, оскільки за п. 2 ч. 1 ст. 232 КЗпП України безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах, а не в інших установах, розглядаються трудові спори за заявами працівників про поновлення на роботі незалежно від підстав припинення трудового договору. При цьому, колегія суддів бере до увагу і ту обставину, що звільнившись 18 січня 2016 року з роботи, ОСОБА_3 09 лютого 2016 року вже звернувся до суду з позовом до ДНЗ «Охтирський центр професійно-технічної освіт» про стягнення вихідної допомоги, невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку та зобовязання вчинити певні дії. 29 квітня 2016 року Тростянецьким районним судом Сумської області з цього приводу було ухвалено рішення, яке залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 28 липня 2016 року, про часткове задоволення позову та стягнуто на користь позивача середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати у розмірі 3466,10 грн. за період з 19 січня 2016 року по 17 лютого 2016 року включно. При цьому, питання щодо законності звільнення ОСОБА_3 не заявлялося.

Ураховуючи, що вимоги позивача є обґрунтованими, але строк, встановлений ст. 233 КЗпП України, ним пропущено без поважних причин, тому у задоволенні позову слід відмовити, але з інших мотивів, ніж вказав суд першої інстанції, а саме: у зв'язку з пропуском встановленого строку.

З огляду на викладене, рішення суду підлягає зміні в частини мотивів відмови у задоволенні позовних вимог, а апеляційна скарга частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.3; 309 ч.1 п.п. 1, 4; 314 ч.2; 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 21 квітня 2017 року в даній справі змінити в частині мотивів відмови в позові.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -