Справа № 289/153/17
Номер провадження 2/289/293/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.08.2017 м. Радомишль

Радомишльський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Сіренко Н.С.,

за участю: секретаря судового засідання Галькевич Ю.В.,

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання поширеної інформації недостовірною, захист честі, гідності, ділової репутації та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

25.01.2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом до ОСОБА_2 (13.03.2017 року уточнив позовні вимоги) обґрунтовуючи тим, що ще з 2008 року, будучи членом виконавчого комітету Вишевицької сільської ради Радомишльського району Житомирської області від постійно піднімав питання щодо несправедливої сплати податків за оренду землі окремими підприємствами, підприємцями, так як він вважає, що надається перевага одним субєктам господарювання перед іншими, в звязку з чим у позивача з головою обєднаної територіальної громади, відповідачем по справі ОСОБА_2 склалися неприязні відносини упродовж останніх років.

29.12.2016 року на території ПАТ «Вишевичі Агротехніка» по вул. Миру в с. Вишевичі Радомишльського району Житомирської області ОСОБА_2 публічно звинуватив позивача у вчиненні ряду злочинів, зокрема в розкраданні майна та погрожував помістити у вязницю. Позивач зазначає, що поширена інформація не відповідає дійсності, являється негативною, недостовірною та такою, що принижує його честь та ділову репутацію як людини та колишнього керівника підприємства. В звязку з цим позивач просить суд визнати інформацію, яка була поширена 29.12.2016 року такою, що не відповідає дійсності та порочить честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1. В звязку із її поширенням позивач зазначив, що йому заподіяна моральна шкода, яка полягає у тривалих душевних стражданнях, переживаннях, порушення нормального ритму життя через неможливість спілкування із близькими, рідними, колегами по колишній роботі та просить стягнути з відповідача на його користь 5 000,00 грн. моральної шкоди, крім того, стягнути на його користь судові витрати.

В судовому засіданні позивач позов підтримав з наведених у ньому підстав та просить суд його задовольнити. Зазначив, що він раніше працював керівником ВАТ «Вишевичі Агротехніка», за час роботи неодноразово заохочувався подяками і грамотами за належну роботу, на теперішній час являється акціонером вказаного підприємства. 29.12.2016 року відповідач в присутності декількох людей на території ПАТ «Вишевичі Агротехніка» звинуватив позивача в тому, що він розвалив підприємство і продовжує його грабувати, що під час керівництва позивачем підприємством, останній організував крадіжку основних засобів, металу з цеху підприємства, яке в результаті збанкрутіло. Зазначив, що поширена відповідачем інформація є неправдивою і може вплинути на його репутацію та чесне імя, тому він після звинувачень відповідача ОСОБА_2 власноруч склав акт, в якому виклав заявлену останнім негативну інформацію про позивача і який тут же підписали свідки ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6.

Відповідач та його представник позов не визнали. При цьому ОСОБА_2 пояснив суду, що його втретє обирають мешканці громади головою Вишевицької селищної ради Радомишльського району Житомирської області, тобто до нього є довіра громадян. Зазначив, що ще в 2008 році сам запропонував ОСОБА_1 працювати членом виконавчого комітету сільської ради, при цьому останній допомагав у газифікації села, за що ОСОБА_2 відзначив його подякою. Однак, в подальшому стосунки між ними погіршилися. 29.12.2016 року йому зателефонував ОСОБА_6 та повідомив, що з Агротехніки вивозиться майно, тому він разом із ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9, які в цей час знаходилися в сільській раді, приїхали на територію ВАТ «Вишевичі Агротехніка», де вже знаходилось чоловік 10-15 жителів територіальної громади в тому числі позивач ОСОБА_1 разом із ОСОБА_6. ОСОБА_4 та ОСОБА_10 стояли осторонь метрів за 15. Під час розмови із позивачем виник спір, під час якого ОСОБА_2 виказав свою думку, що ОСОБА_1 нічого для села не зробив, а під час свого керування підприємством довів його до банкрутства, всі інші зазначені позивачем в позовній заяві обставини заперечував: зазначені в акті обставини щодо викраденого позивачем металу, борон, мотоблоку чи іншого майна він заявити не міг, бо такою інформацією не володіє, так як на підприємстві «Вишевичі Агротехніка» ніколи не працював і не міг знати, яке майно там було на балансі, ані щодо атестату, ані щодо смерті ОСОБА_11 нічого не говорив і позивача в цих діях не звинувачував. Вважає, що позов не обґрунтований і задоволенню не підлягає, а позивач просто намагається скомпрометувати його як голову територіальної громади.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_5 повідомив, що 29.12.2016 року він прийшов на територію підприємства «Вишевичі Агротехніка» коли ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вже сварилися і чув, як останній обвинуватив ОСОБА_1 в неповерненні борозни та крадіжці мотоблоку, а ввечері до нього додому прийшов ОСОБА_1 і попросив підписати акт. Зазначив, що зафіксовані в акті звинувачення він чув особисто.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні заявив, що 29.12.2016 року в його присутності сторони сварилися, при цьому ОСОБА_2 кричав, що ОСОБА_1 розкрав сільхозтехніку, викрав метал і його гаражі забиті цим металом, що гроші за борозни ОСОБА_1 поклав собі в карман та що останній викрав мотоблок сільхозтехніки, що посадить його в тюрму, що ОСОБА_1 купив диплом сільхозакадемії і довів до смерті колишнього голову сільради ОСОБА_11, тобто майже дослівно передав зазначені в акті обставини.

Допитані в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_7 повідомили, що 29.12.2016 року вони з відповідачем ОСОБА_2 приїхали на територію підприємства «Вишевичі Агротехніка» так як їм повідомили, що хтось вивозить майно підприємства. ОСОБА_2 та ОСОБА_1 почали розмовляти на підвищених тонах, так як між ними тривалий час склалися неприязні відносини. Мова йшла про те, що ОСОБА_1 продав акції «Вишевичі Агротехніка». Після початку розмови на підвищених тонах свідки відійшли кожен по своїх справах і присутніми при подальшій розмові не були, негативних висловлювань ОСОБА_2 в бік ОСОБА_1 не чули.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні повідомив, що близько 10 години 29.12.2016 року він на своїй машині підвіз ОСОБА_2, ОСОБА_9 та ОСОБА_7 на підприємство «Вишевичі Агротехніка», там вже знаходилися ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5 Між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 відбулася перепалка з приводу сільхозтехніки, але особисто ОСОБА_8 звинувачень від ОСОБА_2 в бік ОСОБА_1 не чув. Зазначив також про погані відносини між сторонами.

Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Статтею 3 Конституції України закріплено, що людина, її життя і здоровя, честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Згідно із ст. 5 Закону України «Про інформацію», кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Відповідно до ч. 4 ст. 32 Конституції України, ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожному гарантується право на захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сімї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Згідно із ч. 1 ст. 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

У судовому засіданні встановлено, що між сторонами тривалий час існують неприязні стосунки, що підтверджується поясненнями свідків. Також в матеріалах справи є заяви ОСОБА_2 від 13.05.2017 року до органів поліції про притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності, однак, відсутня інформація щодо результатів цих заяв правоохоронними органами (а.с.126-142).

Згідно довідки управління інформаційно-аналітичного забезпечення, за обліками МВС громадянин ОСОБА_1 станом на 20.02.2015 року до кримінальної відповідальності не притягувався, не знятої чи не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває (а.с.65).

Також в матеріалах справи знаходяться ксерокопії численних подяк та почесних грамот на імя ОСОБА_1 за час роботи останнього в ВАТ «Вишевичі Агротехніка» за вагомий внесок у розвиток підприємства, у розвиток сільського господарства району, за сумлінну працю в агропромисловому комплексі та інші досягнення (а.с.43-56).

Суд критично оцінює та відкидає як доказ наявний в матеріалах справи Акт від 29 грудня 2016 року (а.с.9), так як в судовому засіданні було встановлено, що він складений одноособово та написаний власноручно позивачем ОСОБА_1, переписувався останнім, а вже потім був підписаний свідками.

Інших фактичних даних, які б підтверджували обставини, викладені сторонами, в матеріалах справи немає.

Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», для вирішення даного спору та прийняття правильного рішення необхідно встановити наступне: чи мало місце поширення відповідачем інформації; чи стосувалася поширена інформація позивача; чи є підстави для визнання поширеної інформації недостовірною, тобто такою, що не відповідає дійсності; чи призвело поширення інформації до порушення особистих немайнових прав позивача.

Пунктом 18 вказаної постанови Пленуму ВСУ визначено, що саме позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов'язок відшкодувати моральну шкоду.

У п. 19 наведеної вище постанови Пленуму ВСУ судам роз'яснено, що, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Розрізняючи факти та оціночні судження слід виходити з того, що існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню.

Врахувавши зазначені вище положення закону та роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, суд дійшов висновку про те, що поширена 29.12.2016 року під час суперечки між сторонами на території підприємства «Вишевичі Агротехніка» ОСОБА_2 інформація про розкрадання позивачем майна підприємства та доведення останнім підприємства до банкрутства, є недостовірною та такою, що порочить його честь, гідність та ділову репутацію, так як всупереч вимогам законодавства відповідач достовірності даної інформації суду не довів. При цьому суд зазначає, що вказана інформація не є оціночним судженням автора, а є твердженням про конкретні факти, які звинувачують позивача у незаконній діяльності та протиправній поведінці. Зазначена недостовірна інформація, поширена ОСОБА_2 про ОСОБА_1 порушує право на повагу до його честі та ділової репутації, оскільки поставила під сумнів дотримання позивачем моральних та правових норм, створила враження вчинення ним неправомірних дій, спрямованих на порушення закону та інтересів підприємства, що є недопустимим у правовій державі.

Твердження представника відповідача про те, що окрім позовної заяви та показань свідків відсутні інші докази на підтвердження позовних вимог суд до уваги не бере, так як юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності, честі чи ділової репутації, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одної особи у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Посилання представника відповідача на те, що поширена ОСОБА_2 інформація відносно ОСОБА_1 являється оціночним судженням, судом відхиляється виходячи із наступного.

Статтею 30 Закону України «Про інформацію» встановлено, що ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Висловлена під час суперечки ОСОБА_2 інформація про розкрадання ОСОБА_1 майна підприємства та доведення останнім підприємства до банкрутства не є оціночним судженням, оскільки містить фактичні дані про діяльність позивача та надає змогу перевірити висловлювання на предмет їх відповідності дійсності. Критика діяльності позивача фактично зводиться до обвинувачень його у вчиненні протиправних діянь, які мають ознаки кримінальних злочинів, та за своїм змістом можуть стати підставою для відповідного реагування з боку правоохоронних органів.

Разом з цим, відповідно до ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позовних вимог про захист честі, гідності та ділової репутації є сукупність наступних обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. При цьому на позивача покладається обов'язок довести факт поширення відомостей, які його порочать, особою, до якої пред'явлений позов, а відповідач, в свою чергу, повинен довести, що поширені ним відомості відповідають дійсності (ч. 2 ст. 302 ЦК України).

Суд приходить до висновку, що поширена інформація має негативний характер, оскільки принижує честь, гідність, ділову репутацію позивача в громадській думці з точки зору додержання законів, загальновизнаних правил співжиття та принципів людської моралі, ганьбить його, оскільки спонукає до засуджуючого ставлення до нього, як до особи, яка вчинила неправомірні дії.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги, в частині визнання поширеної інформації недостовірною, та такою, що принижує честь, гідність, ділову репутацію позивача, знайшли своє підтвердження в матеріалах справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідач не довів вчинення позивачем крадіжок майна підприємства та доведення підприємства до банкрутства, а надані ним докази свідчать лише про його заяви до правоохоронних органів в травні 2017 року, проте доказів притягнення до відповідальності чи існування вироків суду про визнання винним у вчинені злочинів ОСОБА_12 відповідач суду не надав.

Як вже зазначалося вище, в Україні діє принцип презумпції невинуватості, за яким щодо особи, яка підозрюється у вчиненні злочину або правопорушення, припускається невинність до того часу, поки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому законодавством, і встановлено вироком суду, який набрав законної сили.

З огляду на викладене, суд вважає, що поширена відповідачем 29.12.2016 року під час сварки на територіїпідприємства «Вишевичі Агротехніка» інформація відносно позивача щодо вчинення останнім крадіжок з підприємства та доведення підприємства до банкрутства є недостовірною та такою, що порушує його право на повагу, честь, гідність та ділову репутацію, а тому в цій частині позов підлягає задоволенню.

Щодо позовної вимоги з приводу відшкодування моральної шкоди суд виходить з наступного.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно із ст. 280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає, зокрема, у приниженні честі та гідності фізичної особи.

Оскільки факт порушення ОСОБА_2 особистих немайнових прав ОСОБА_1, знайшов своє підтвердження в ході судового засідання дослідженими вище доказами, виходячи із засад справедливості, добросовісності та розумності, суд вважає, що визначений позивачем розмір грошового відшкодування не є співмірним із заподіяною шкодою, а тому підлягає задоволенню частково.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд зважує на тривалість психологічних страждань, їх глибину та суть, недоведеність позивачем погіршення стану здоровя, а також на те, що позивач має відчути допомогу адекватну немайновим втратам, понесеним у звязку з посиленим психоемоційним навантаженням через пережиті хвилювання в обстановці судового процесу, що в цій справі має істотне значення. У звязку з цим, не переслідуючи метою кару правопорушника - це не властиво цивільному (приватному) праву, а слідуючи виконанню завдання відновити правове становище позивача, суд вважає доведеним згідно з ст. 23 ЦК України відшкодування завданої моральної шкоди на суму 500,00 гривень.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача судові витрати, що підтверджуються документально,пропорційно до розміру задоволених позовних вимог: в сумі 640,00 грн. за вимогу немайнового характеру, та 160,00 грн. за часткове задоволення вимоги про відшкодування моральної шкоди (а.с.1, 15).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 10-11, 59-61, 63, 64, 88, 208-223 ЦПК України, ст.ст. 15-16, 23, 269-277, 280, 297, 299, 302 ЦК України, ст. 3, 32, 34, 68 Конституції України, ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, постановою Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», ст.ст. 5, 30, 31 Закону України «Про інформацію», суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання поширеної інформації недостовірною, захист честі, гідності, ділової репутації та стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати інформацію, що була поширена ОСОБА_2 29.12.2016 року про те, що: ОСОБА_1, працюючи на посаді голови ВАТ «Вишевичі Агротехніка» вчиняв злочини - такою, що не відповідає дійсності, порочить честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 500,00 гривень на відшкодування завданої моральної шкоди та 810,00 грн. частину сплачених судових витрат, а всього 1 310,00 грн..

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Житомирської області через Радомишльський районний суд Житомирської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 23.08.2017.

Суддя /підпис/ ОСОБА_13

Згідно з оригіналом

Суддя Н. С. Сіренко

"___" __________ 20 __

(дата засвідчення копії)