печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2017 року Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Москаленко К.О.,

при секретарі Ольховській М.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 - про стягнення суми страхового відшкодування та пені за прострочення,-

В С Т А Н О В И В :

28.10.2016 позивач звернувся до суду з вказаним позовом до ПАТ «УСК «Гарант-Авто», в якому просить стягнути з ПАТ «УСК «Гарант-Авто» на його користь суму страхового відшкодування в розмірі 3 055 грн. 03 коп., пеню в розмірі 3 150 грн. 59 коп., інфляційні втрати в розмірі 2 700 грн. 65 коп., 3% річних в розмірі 271 грн. 00 коп. та моральну шкоду в розмірі 8 000 грн. 00 коп.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 17.09.2013 о 19.40 год. на бул. Л.Українки, 10 в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Daihatsu Terios», д.н.з НОМЕР_1, належного на праві власності ОСОБА_4 та автомобіля марки «Citroen Berlingo», д.н.з НОМЕР_2, належного на праві власності позивачу. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди належний позивачу автомобіль марки «Citroen Berlingo», д.н.з НОМЕР_2 отримав механічні пошкодження. Постановою Печерського районного суду м. Києва від 01.11.2013, ОСОБА_4 визнано винною у вчиненні вказаної дорожньо-транспортної пригоди. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 на момент настання дорожньо-транспортної пригоди застрахована у ПАТ «УСК «Гарант-Авто». Листом ПАТ «УСК «Гарант-Авто» від 14.11.2014 позивачу було повідомлено про те, що ПАТ «УСК «Гарант-Авто» прийнято рішення про виплату страхового відшкодування в розмірі 3 055 грн. 03 коп., яке буде перераховано на вказаний в заяві рахунок позивача. Разом з тим, ПАТ «УСК «Гарант-Авто» не виконав свої зобов'язання за договором страхування, зокрема, не виплатив позивачу суму страхового відшкодування. Оскільки відповідач відмовляється добровільно відшкодувати завдані збитки, позивач просить стягнути з відповідача на його користь спричинену шкоду у вказаному вище розмірі, штрафні санкції та моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях.

Ухвалою суду від 24.01.2017, занесеною до журналу судового засідання, замінено відповідача ПАТ «УСК «Гарант Авто» на ОСОБА_4

Протягом розгляду справи позивач змінив предмет позову, подавши відповідну заяву, в якій просив стягнути з ОСОБА_4 на його користь суму страхового відшкодування розмірі 3 055 грн. 03 коп., пеню в розмірі 3 150 грн. 59 коп., інфляційні втрати в розмірі 2 700 грн. 65 коп., 3% річних в розмірі 271 грн. 00 коп. та моральну шкоду в розмірі 8 000 грн. 00 коп.

У судовому засіданні позивач позов підтримав, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини та доводи, просив позов задовольнити.

У судовому засіданні відповідач та представник відповідача позов не визнали, заперечували проти задоволення позову, посилаючись на викладене в письмових запереченнях. Заперечуючи проти задоволення позову, представник відповідача зазначив про відсутність жодних доказів, які б підтверджували розмір матеріальної шкоди, вимоги про стягнення з відповідача штрафних санкцій є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на вимогах закону.

Суд, заслухавши пояснення позивача, відповідача та представника відповідача, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами шляхом дослідження письмових доказів в матеріалах справи, надходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 17.09.2013 о 19.40 год. на бул. Л.Українки, 10 в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Daihatsu Terios», д.н.з НОМЕР_1, належного на праві власності ОСОБА_4 та автомобіля марки «Citroen Berlingo», д.н.з НОМЕР_2, належного на праві власності позивачу. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди належний позивачу автомобіль марки «Citroen Berlingo», д.н.з НОМЕР_2 отримав механічні пошкодження. (а.с.9)

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 01.11.2013, яка станом на час розгляду справи набрала законної сили, ОСОБА_4 визнано винною у вчиненні вказаної дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 17.09.2013.(а.с.10)

Відповідно до п.1.7 ст.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

Як встановлено судом і вказана обставина не заперечується сторонами згідно Полісу №АЕ/1854529 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на момент дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 17.09.2013 була застрахована в ПАТ «УСК» Гарант-Авто».

Згідно з п. 3 ст. 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленим цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Як вбачається з матеріалів справи, 28.10.2014 позивач звернувся до ПАТ «УСК «Гарант-Авто» із заявою про виплату страхового відшкодування. (а.с.12) Листом ПАТ «УСК «Гарант-Авто» від 14.11.2014 позивачу було повідомлено про те, що ПАТ «УСК «Гарант-Авто» прийнято рішення про виплату страхового відшкодування в розмірі 3 055 грн. 03 коп., яке буде перераховане на вказаний в заяві рахунок позивача. (а.с.13) Разом з тим, сума страхового відшкодування позивачу не виплачена.

Обґрунтовуючи позов позивач, посилаючись на невиплату ПАТ «УСК» Гарант-Авто» позивачу суми страхового відшкодування у розмірі 3 055 грн. 03 коп., просить на підставі ст.1187 ЦК України стягнути з відповідача ОСОБА_2 суму страхового відшкодування у вказаному розмірі та штрафні санкції.

Разом з тим, суд не може погодитись з заявленими позовними вимогами, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з роз'ясненнями Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Таким чином, установлюючи презумпцію вини особи, яка завдала шкоди, Цивільний кодекс України покладає на неї обов'язок довести відсутність своєї вини. Особа звільняється від відповідальності лише у тому випадку, коли доведе відсутність своєї вини у завданні шкоди.

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду.

Відповідно до ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

В силу положень п.1 ч.2 ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Разом з тим, належних та достатніх доказів в розумінні ст.ст. 58-59 ЦПК України, які б підтверджували розмір матеріальної шкоди в сумі 3 055 грн. 03 коп., в обґрунтування позовних вимог позивач суду не надав і такі дані матеріали справи не містять.

Посилання позивача та його представника на вказану у листі ПАТ «УСК «Гарант-Авто» суму страхового відшкодування в розмірі 3 055 грн. 53 коп. як на доказ, що підтверджує розмір матеріальної шкоди є безпідставними та такими, що базуються на власний розсуд, оскільки сама по собі вказівка на суму виплати страхового відшкодування, не може свідчити про обов'язок відповідача, зокрема, винуватця дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_2 виплатити цю суму позивачу.

Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини справи та виходячи з вимог чинного законодавства, яким регламентовані спірні правовідносини, суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди в розмірі 3 055 грн. 03 коп., у зв'язку з недоведеністю. Відтак позов в цій частині задоволенню не підлягає.

Щодо вимог про стягнення штрафних санкцій, то по суті ці вимоги також не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своїй Постанові №4 від 01.03.2013 положення статті 625 ЦК не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов'язанням, яке виникає з договірних зобов'язань. Винятком є відповідальність страховика (стаття 992 ЦК).

З огляду на викладене, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача пені в розмірі 3 150 грн. 59 коп., інфляційних втрат в розмірі 2 700 грн. 65 коп. та 3% річних в розмірі 271 грн. 00 коп. є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на вимогах закону.

Крім того, вимоги про стягнення моральної шкоди також задоволенню не підлягають, у зв'язку з необґрунтованістю.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з п.п.4,5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах по відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 №4 у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Разом з тим, в порушення наведеної норми позивач не надав належних та достатніх доказів на підтвердження того, що відповідачем заподіяно моральну шкоду та не довів з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

За вказаних обставин, позов задоволенню не підлягає.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст.3, 16, 22, ст.ст.1166, 1167, ст. 1187 ЦК України, ст.ст. 3, 10, 11, 57, 60, 61, 88, 212, 213, 215, 223, 292, 294 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 - про стягнення суми страхового відшкодування та пені за прострочення, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду м. Києва через Печерський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Печерського

районного суду міста Києва К.О. Москаленко