Справа № 344/4312/17
Провадження № 2/344/2213/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2017 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області

в складі: головуючої судді Польської М.В.

при секретарі c/з ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Івано-Франківську цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання розміру часток земельної ділянки.що є у спільній сумісній власності та виділ частки у натурі,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2, в інтересах якого діє ОСОБА_4, звернувся в суд в березні 2017р. з позовом до ОСОБА_3 про визначення частки ОСОБА_2 у праві спільної власності на земельну ділянку площею 0.0362га, за адресою м.Івано-Франківськ, провулок Садовий №9, відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЕ №845318 від 30.12.2010р., в розмірі 0.0152га; виділити в особисту приватну власність ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, земельну ділянку площею 0.0152га (152.0 м.кв.), яка межує та має наступні розміри: на півночі із землями міської ради -15.10м., на північному сході і дальше по ходу годинникової стрілки паралельно межі земельної ділянки гр..ОСОБА_5 9.37м., з південно-східної сторони з провулком Садовим 3.82м.,2.47м, зі сторони півдня, паралельно межі земельної ділянки, що виділяється власнику 29/50 частини гр..ОСОБА_3 6.19м,7.93м,9.81м, з північної сторони, паралельно межі земельної ділянки гр..ОСОБА_6 6.28м., відповідно до додатку №4 план (схеми) розподілу земельної ділянки (ділянка синього кольору) зазначеного у висновку №008/03-2017 експертного дослідження від 13.03.2017р.

Представник позивача позовні вимоги підтримав з мотивів зазначених у позовній заяві, просив їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не зявився, хоч про час і місце судового розгляду повідомлявся у встановленому порядку, а тому, виходячи зі змісту ч.1 ст. 224 ЦПК України, та того, що відповідач про причини неявки суд не повідомив, а позивач подав достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд вважає, що можливо провести заочний розгляд справи.

Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши докази, які надані позивачем на обґрунтування позовних вимог, зясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є власником 21/50 частки будинку №9 (квартира №2) провулку Садовий в м.Івано-Франківську (а.с.12-13), решту частки 29/50 (квартира №1) володіє відповідач.

Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЕ №845318 від 30.12.2010р., виданого на імя ОСОБА_2, сторонам надано у власність земельну ділянку площею 0.0362га, за адресою м.Івано-Франківськ, провулок Садовий №9 (а.с.10).

До даних правовідносин слід застосувати наступне законодавство.

Як слідує з норм ст.373 ЦК України право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності (ч.1,2 ст.355 ЦК України).

За вимогами ст.368, 370 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб'єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом.

Співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

Також за ст.372 майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Аналогічні норми та права власників врегульовано і ст. 86, 89 ЗК України. Земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Суб'єктами права спільної власності на земельну ділянку можуть бути громадяни та юридичні особи, а також держава, територіальні громади.

Земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам, якщо інше не встановлено законом. У спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки: співвласників жилого будинку. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.

Отже, кожен учасник спільної сумісної власності має право припинити для себе відносини спільної власності шляхом виділу в натурі частки із спільного майна. Згідно частини третьої ст.370 ЦК виділ частки із майна, що є об'єктом спільної сумісної власності, здійснюється на тих же засадах, що і виділ із майна, що є у спільній частковій власності. Разом з тим, оскільки у спільній сумісній власності, на відміну від спільної часткової, частки учасників не є визначеними, виділ здійснюється в два етапи: 1) визначення часток учасників у спільному майні, тобто перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову. При цьому ч. 2 ст. 370 ЦК виходить з презумпції рівності часток кожного із співвласників, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду; 2) одержання учасником у натурі майна, що відповідає його частці. Слід зауважити, що виділ, , припиняє для учасника спільну власність.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив необхідність такого визначення частки та її виділу з спільної власності, оскільки він як власник житла має намір відчужити свою квартиру яка знаходиться на спірній земельній ділянці.

Так, за ст.317,319 ЦК власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно висновку судового експерта ОСОБА_7 №008/03-2017 експертного дослідження від 13.03.2017р. (а.с.6-20), площа земельної ділянки що є в спільній сумісній власності, відповідно до частин прав власності ОСОБА_2 складає 0.0152га, ОСОБА_3 0.0210га. Виділ в натурі 21/50 частки земельної ділянки в розмірі 0.0152га можливий та слід виділити в особисту приватну власність ОСОБА_2, земельну ділянку площею 0.0152га (152.0 м.кв.), яка межує та має наступні розміри: на півночі із землями міської ради -15.10м., на північному сході і дальше по ходу годинникової стрілки паралельно межі земельної ділянки гр..ОСОБА_5 9.37м., з південно-східної сторони з провулком Садовим 3.82м.,2.47м, зі сторони півдня, паралельно межі земельної ділянки, що виділяється власнику 29/50 частини гр..ОСОБА_3 6.19м,7.93м,9.81м, з північної сторони, паралельно межі земельної ділянки гр..ОСОБА_6 6.28м., відповідно до додатку №4 план (схеми) розподілу земельної ділянки (ділянка синього кольору) зазначеного у висновку №008/03-2017 експертного дослідження від 13.03.2017р.

Оскільки позивач скористався правом на захист зверненням до суду, його вимоги є обґрунтованими, тому суд вважає що позов є підставним та підлягає до задоволення.

На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. 317, 319, 355, 368, 370, 372, 373 Цивільного кодексу України, ст.86, 89 ЗК України , ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визначити частку ОСОБА_2 у праві спільної власності на земельну ділянку площею 0.0362га, за адресою м.Івано-Франківськ, провулок Садовий №9, відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЕ №845318 від 30.12.2010р., в розмірі 0.0152га.

Виділити в особисту приватну власність ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, земельну ділянку площею 0.0152га (152.0 м.кв.), яка межує та має наступні розміри: на півночі із землями міської ради -15.10м., на північному сході і дальше по ходу годинникової стрілки паралельно межі земельної ділянки гр..ОСОБА_5 9.37м., з південно-східної сторони з провулком Садовим 3.82м.,2.47м, зі сторони півдня, паралельно межі земельної ділянки, що виділяється власнику 29/50 частини гр..ОСОБА_3 6.19м,7.93м,9.81м, з північної сторони, паралельно межі земельної ділянки гр..ОСОБА_6 6.28м., відповідно до додатку №4 план (схеми) розподілу земельної ділянки (ділянка синього кольору) зазначеного у висновку №008/03-2017 експертного дослідження від 13.03.2017р.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Польська М.В.