АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5325/17 Справа № 206/1269/17 Головуючий у 1 й інстанції - Румянцев О. П. Доповідач - Красвітна Т.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2017 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,

при секретарі Шило С.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_2 на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 29 травня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И Л А :

09 березня 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що вона разом із відповідачем ОСОБА_3 мають неповнолітню дитину - сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідач жодної допомоги на утримання дитини не надає з часу його народження, тобто не виконує обов'язки батька по утриманню неповнолітньої дитини. Деякий час матеріальну допомогу на утримання дитини надавали батьки відповідача, одна вона була вкрай малою та не задовольняла вимог розвитку дитини, що дорослішає та навчається у школі. Однак, і таку допомогу, біля року, вона вже не отримує. Відповідач є молодою, працездатною особою, має добрий стан здоров'я, інших осіб, які знаходяться на його утриманні не має, має вищу освіту. Тобто має всі необхідні можливості для отримання достатнього доходу та утримання свого неповнолітнього сина. Відповідач зобов'язаний сплачувати аліменти, але добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Тому позивач просила суд стягнути з ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 2000,00 грн., з урахуванням індексації, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня подачі позовної заяви та до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 29 травня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково, стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини усіх видів його доходів щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09.03.2017 року та до повноліття дитини. Вирішено допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць; стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в сумі 640,00 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неповне з'ясування обставин справи, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 03 вересня 2011 року (а.с. 21), від якого мають неповнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.3), що проживає з матір`ю.

Між сторонами не досягнуто домовленості про виплату відповідачем аліментів на утримання дитини.

Згідно довідки ТОВ «Ефект Нова» ОСОБА_3 працює на посаді торгового агента та його дохід за період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року складає 18304,06 грн. (а.с.26).

Також встановлено, що згідно листа ГУ ДФС України у Дніпропетровській області від 14.07.2017 року, ОСОБА_3 за період з 10.06.2015 року по 01.01.2016 року нарахована та виплачена заробітна плата в розмірі 9715,00 грн.; за період з 01.01.2016 по 01.01.2017 року - 18304,06 грн.; за перший квартал 2017 року - 9660,80 грн.

Факт отримання відповідачем регулярних щомісячних доходів також підтверджується повідомленням ГУ ПФ України у Дніпропетровській області від 14.07.2017 року, що долучене до матеріалів справи.

ОСОБА_2 працює старшим консультантом-продавцем в ТОВ «Брокард-Україна» та з квітня 2016 року по березень 2017 року отримала дохід в сумі 82995,09 грн. (а.с.54).

При вирішенні даного спору місцевим судом правильно застосовані норми матеріального закону, що діяли на час виникнення спірних правовідносин; ті самі норми діяли і на час ухвалення оскаржуваного судового рішення.

Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 2 ст. 182 СК України, який був чинним на час ухвалення судом першої інстанції рішення, передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 СК України.

Згідно ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки.

Виходячи з викладеного, приймаючи до уваги стан здоров'я та матеріальне становище дитини, яка мешкає разом із позивачкою, потребує піклування та утримання, матеріальне положення позивачки, стан здоров'я та матеріальне становище відповідача, який є працездатним, має постійне місце роботи та стабільний заробіток, інших осіб на утриманні, окрім сина Марка, не має, - місцевий суд дійшов правильного висновку, що з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню аліменти на утримання дитини, до її повноліття, починаючи з часу пред'явлення позову - 09.03.2017 року, в частці від доходу відповідача щомісячно, в розмірі 1/4, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Посилання позивача на те, що оскаржуваним рішенням місцевий суд неправомірно стягнув аліменти у частині доходу відповідача - є безпідставними, місцевим судом правильно застосовано матеріальний закон у відповідній, діючий на той час редакції.

Твердження апелянта про те, що ОСОБА_3 має значно більший дохід, ніж його офіційна щомісячна заробітна плата - є недоведеним; докази, що відповідають вимогам ст.ст. 58, 59 ЦПК України, на підтвердження такої позиції позивача суду не надані, клопотань про витребування відповідних доказів судом - не заявлено.

Представлена апелянтом комп»ютерна роздруківка з рекламним оголошенням про прийняття на роботу на посаду консультанта з доходом 21000,0 грн. (оклад + бонуси) не є належним та допустимим доказом, не доводить факту отримання відповідачем, який працює торговим агентом, інших доходів, окрім заробітної плати у зазначених вище розмірах.

Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, враховуючи правильне застосування місцевим судом вимог ст.ст. 88, 367 ЦПК України, колегія дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалено у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, тому підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 29 травня 2017 року- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий

Судді