АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №753/7341/16-ц Головуючий у 1 інстанції Леонтюк Л.К.
Апеляційне провадження № 22-ц/796/4754/2017 Суддя-доповідач Антоненко Н.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 серпня 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

у складі судді-доповідача АнтоненкоН.О.,

суддів Стрижеуса А.М., Шкоріної О.І., при секретарях Юрченко А.С., Казанник М.М.,

за участю представників позивача ЗайцевоїІ.Є.,

Гіневської-Фареник М.О.,

відповідача ОСОБА_5,

представника відповідача ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 16 лютого 2017 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «РАДА 2» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія

в с т а н о в и л а :

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 16 лютого 2017 року позовні вимоги ТОВ «РАДА 2» задоволено: стягнуто з ОСОБА_5 на користь ТОВ «РАДА 2» 11 379,77грн заборгованості за житлово-комунальні послуги та 1 378,00грн судового збору.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_5 є власником квартири АДРЕСА_1. Відповідно до Акту готовності об'єкта до експлуатації та Договору про передачу на утримання та експлуатаційне обслуговування житлового будинку і прибудинкової території від 14.06.2011, укладеного між АТ «Позняки-Жил-Буд» та ТОВ «РАДА 2», з 09.11.2011 ТОВ «РАДА 2» визначено як експлуатуючу організацію вказаного будинку.

01.04.2012 ТОВ «РАДА 2» затверджено складові тарифу на послуги з утримання будинків та споруд прибудинкової території, в тому числі і будинку, у якому проживає відповідач.

Також судом установлено, що у період з 01.07.2012 по 31.08.2014 ОСОБА_5 споживав комунальні послуги, проте не сплачував за них, у зв'язку з чим у нього утворилася заборгованість в розмірі 10 466,15грн.

Враховуючи, що відповідач зобов'язаний утримувати майно та сплачувати кошти за спожиті житлово-комунальні послуги, проте, не робив цього протягом спірного періоду з липня 2012 року по серпень 2014 року, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та задовольнив їх у повному обсязі.

Не погоджуючись з даним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Дарницького районного суду м. Києві від 16 лютого 2017 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ТОВ «РАДА 2». Посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що ТОВ «РАДА 2» не є належним позивачем; між сторонами відсутні договірні правовідносини; тариф, за яким нараховано заборгованість, затверджено з порушенням норм закону; нарахування заборгованості за опалення відбулося безпідставно, оскільки такі послуги не споживалися відповідачем. Крім того, вважає, що ТОВ «РАДА 2» звернулося до суду з даним позовом із пропуском строку позовної давності.

У судовому засіданні апеляційного суду відповідач та його представник підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити. Представники позивача заперечували проти доводів апеляційної скарги та просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених у суді першої інстанції вимог, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а оскаржуване рішення - залишенню без змін з наступних підстав.

Предметом спору у даній справі є стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, а саме за обслуговування будинку та прибудинкової території та опалення за період з 01.07.2012 по 31.08.2014.

Пунктом 1 частини 1 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини 3 статті 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, законом визначено обов'язок споживача оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично надані йому і ним спожиті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - балансоутримувач) - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом.

Встановлено і підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що відповідно до Акту готовності об'єкта до експлуатації від 27.05.2011 та Договору про передачу на утримання та експлуатаційне обслуговування житлового будинку і прибудинкової території від 14.06.2011 ТОВ «РАДА 2» з 09.11.2011 визначено експлуатуючою організацію будинку по АДРЕСА_1 (Т1 ас107,108). Актом приймання-передачі від 14.06.2011 ПАТ «Позняки-жил-буд» передало на баланс ТОВ «РАДА 2» вказаний будинок та всю технічну документацію (Т1 ас113).

З огляду на таке, доводи апеляційної скарги про те, що ТОВ «РАДА 2» є неналежним балансоутримувачем будинку, у якому проживає відповідач, спростовуються встановленими обставинами та наявними у матеріалах справи доказами, оскільки позивач у цій справі є організацією, яка за Договором про передачу на утримання та експлуатаційне обслуговування житлового будинку і прибудинкової території від 14.06.2011 уповноважена надавати послуги, зокрема, з утримання будинку та прибудинкової території за адресою АДРЕСА_1, організації та задоволення потреб мешканців будинку в житлово-комунальних та інших послугах, укладання договорів з суб'єктами господарювання для забезпечення житлового фонду комунальними послугами, нарахування, обліку та збору плати за надані споживачу послуги, а тому має право вимагати від відповідача оплати послуг з утримання будинку та прибудинкової території, виконавцем яких є позивач, а також плати за інші надані житлово-комунальні послуги.

Діючи відповідно до Статуту та Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ТОВ «РАДА 2» на підставі укладених з виробниками та виконавцями житлово-комунальних послуг договорів виступило замовником житлово-комунальних послуг для будинку по АДРЕСА_1, в якому проживає відповідач ОСОБА_5

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ТОВ «РАДА 2» є організацією, яка як балансоутримувач обслуговувала будинок по АДРЕСА_1 у спірний період (з липня 2012 року по серпень 2014 року). Доводами апеляційної скарги такий висновок суду не спростований.

Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені права та обов'язки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг та обов'язком оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Обов'язком виконавця є надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення зі споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності між позивачем та відповідачем договірних відносин правильності висновків суду про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по оплаті отриманих ним житлово-комунальних послуг не спростовують, оскільки сама по собі відсутність між сторонами оформлених договірних відносин не звільняє відповідача як споживача послуг від обов'язку оплатити фактично спожиті ним послуги.

Посилання ОСОБА_5 на формування тарифу за послуги з утримання будинку та прибудинкової території, не заслуговують на увагу, оскільки за спірний період з липня 2012 року по серпень 2014 року тариф по оплаті вказаних послуг будинку АДРЕСА_1 в установленому порядку не затверджений розпорядженням Київської міської державної адміністрації, а тому визначений позивачем на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 869 від 01.06.2011 та затверджений Генеральним директором ТОВ «РАДА 2» 01.04.2012.

Доводи ОСОБА_5 на те, що він не отримував послуг з централізованого опалення, не заслуговують на увагу, оскільки відповідач з приводу даного питання до ТОВ «РАДА 2» не звертався та будь-яких повідомлень до товариства не направляв. Акт опломбування вентилів підвального трубопроводу центрального опалення, який складено ТОВ «Євро-реконструкція» 01.07.2014, не може бути належним доказом того, що послуги з централізованого опалення не споживалися, оскільки заборгованість за послуги з централізованого опалення була нарахована відповідачу за період з жовтня 2012 року по квітень 2014 року, а опломбування вентилів відбулося після цього 01.07.2014. Отже, належних і допустимих доказів на підтвердження того, що послуги з централізованого опалення протягом спірного періоду не споживалися відповідачем, суду у передбаченому ст. ст. 10, 60, 137 ЦПК України порядку не надано.

Відповідно до ч. 1 ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Встановлено, що 05.06.2015 позивачем було подано до суду заяву про видачу судового заказу про стягнення з ОСОБА_5 заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з липня 2012 по серпень 2014 року, яку задоволено та видано судовий наказ від 14.09.2015. За таких обставин та виходячи з положень ст. 264 ЦК України є підстави вважати, що строк позовної давності перервано. З огляду на наведене відсутні підстави вважати пропущеним строк позовної давності.

За таких обставин суд першої інстанції повно і всебічно з'ясував обставини, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених дослідженими в судовому засіданні та наявними в матеріалах справи доказами, і, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, ухвалив законне та обґрунтоване рішення. Передбачених ст. 309 ЦПК України підстав для скасування рішення Дарницького районного суду м. Києва від 16 лютого 2016 року немає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303,308,313,315 ЦПК України, колегія

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 16 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Суддя-доповідач Н.О. Антоненко

Судді А.М. Стрижеус

О.І. Шкоріна