Справа № 520/2619/17
Провадження № 2/520/6874/17
Київський районний суд міста Одеси у складі головуючого судді Бескровного Я.В., при секретарі Маценко В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, державного нотаріуса Третьої Одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним, -
ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, обгрунтовуючи його тим, що 4.05.2012р. вона та ОСОБА_4 уклали заповіт на користь ОСОБА_2 щодо квартири АДРЕСА_1, який був нотаріально посвідчений. 28.10.2015р. ОСОБА_4 помер. Позивач вважає, що заповіт слід визнати недійсним, оскільки вона є єдиним власником квартири, яка придбалася виключно за її особисті гроші, а тому на норми ст.229,1243,1257 ЦК України та ст.60 СК України, просила позов задовольнити.
Представник позивача позов підтримав, не проти заочного розгляду справи.
Відповідач до суду повторно не явилася, повідомлялася належним чином про час та місце розгляду справи, заяви про розгляд справи у її відсутність до суду не надходило.
Третя особа державний нотаріус Третьої одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_3 до суду не явилася, повідомлялася про час та місце розгляду справи.
Відповідно до частини 1 статті 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного.
Позивач з находилася у шлюбі з ОСОБА_4 з 11.10.1991р., останній помер 28.10.2015р.
Відповідно до свідоцтва про право власності виданого виконавчим комітетом Одеської міськради 11.11.2004р., власником квартири АДРЕСА_1 є позивач.
4.05.2012р. позивач та ОСОБА_4 уклали заповіт на користь відповідача щодо квартири АДРЕСА_1, який був посвідчений державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори за №162/02-31 та зареєстровано в реєстрі під №6-41.
Згідно зі статтею 1243 ЦК України подружжя має право скласти спільний заповіт щодо майна, яке належить йому на праві спільної сумісної власності.
Відповідно до статей 202, 1233, 1243 ЦК України заповіт подружжя є односторонньою угодою (дією однієї сторони, яка представлена двома особами), в якій не передбачено жодних умов і зобов'язань для спадкодавців за їх життя, і може мати негативний наслідок лише після смерті спадкодавців для інших осіб у вигляді позбавлення права на спадщину, а не для заповідача.
Позивач посилається, що вказану квартиру вона придбала виключно за її особисті кошти, отримані у спадок після смерті матері, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 9.01.2001р., Договором про інвестування у будівництво жилого будинку №10 від 10.06.2002р. та відповідними квитанціями щодо внесення нею коштів в якості інвестувння у будівництво.
Згідно правової позиції, викладеній Верховним судом України у справі №6-2641цс15, статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.
Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.
Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями:
1) час набуття майна;
2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).
Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.
У звязку з викладеним у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися обєктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.
Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до обєктів права спільної сумісної власності подружжя.
Таким чином, суд вважає, доведеним факт набуття позивачкою за особисті кошти квартири АДРЕСА_1, що підтверджується матеріалами справи, а отже остання є особистою приватною власністю позивача, а тому на підставі ст.229 ЦК України заповіт слід визнати недійсним, а позов задовольнити.
Керуючись ст. 10,11,60,212-215ЦПК України, -
Визнати недійсним заповіт подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_4, посвідчений 4 травня 2012 року державним нотаріусом Третьої Одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_3, зареєстрований в реєстрі під №6-41, відповідно до якого належну ОСОБА_1 та ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_2 останні заповіли ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Копію заочного рішення надіслати відповідачу не пізніше 5 днів з дня його проголошення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії.
Заочне рішення набирає законної сили після закінчення 10-денного строку на апеляційне оскарження.
Заочне рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Одеської області протягом десяти днів з дня його проголошення.
Суддя Бескровний Я. В.