Провадження № 2-з/761/392/2017
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі: головуючого - судді Гуменюк А.І.

при секретарі Бондарю В.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою власністю, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (далі - Позивач) 19 жовтня 2016 року звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 (далі - Відповідач), про визнання майна особистою власністю.

Крім того, 17 липня 2017 року Позивач звернулася до суду із заявою про забезпечення позову, відповідно до якої просить накласти арешт на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, мотивуючи тим, що Відповідач немає намірів ділити майно або компенсувати його вартість. Вказує, що Відповідач є громадянином Російської Федерації та має на меті продати їх спільно придбане майно. З метою недопущення подальшого відчуження спірного нерухомого майна, просить накласти на нього арешт, для забезпечення позову.

Заява розглядається без виклику осіб, які беруть участь у справі.

Розглянувши вказану заяву, дослідивши матеріали справи, суд знаходить заяву такою, що підлягає задоволенню, з таких підстав.

За змістом частини 1 статті 151 Цивільного процесуального кодексу України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Відповідно до частини 3 статті 151 Цивільного процесуального кодексу України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, заява є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 152 Цивільного процесуального кодексу України, позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов'язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам.

Відповідно до частини 3 статті 152 Цивільного процесуального кодексу України, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Як вбачається із заяви про забезпечення позову, Позивачем надано достатньо доказів в обґрунтування даної заяви, оскільки вказане нерухоме майно є предметом спору за даним позовом, та у разі задоволення позову, невжиття даного заходу забезпечення позову, може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

З огляду на викладене, суд знаходить заяву про забезпечення позову обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 151-152 Цивільного процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в :

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою власністю - з а д о в о л ь н и т и.

Накласти арешт на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Дані про Стягувача - ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, адреса реєстрації: АДРЕСА_2.

Дані про Боржника - ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, адреса реєстрації: Російська Федерація, АДРЕСА_3, адреса проживання: АДРЕСА_4

Ухвала суду підлягає негайному виконанню, але вона може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва шляхом подання через Шевченківський районний суд м. Києва протягом п'яти днів з дня її проголошення, а у разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання її копії.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

СУДДЯ: