Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 320/6784/16 Головуючий у 1-й інстанції: Міщенко Т.М.
Провадження № 22-ц/778/1861/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі

Головуючого: Маловічко С.В., суддів Кочеткової І.В., Гончар М.С.

при секретарі: Буримі В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 оборони України на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 14 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 оборони України про стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 оборони України про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що в період часу з 27.04.1980 по 23.05.1980 він проходив військову службу в Афганістані в період бойових дій. Під час проходження служби він отримав контузію та численні осколкові вогнепальні поранення мяких тканин обличчя, задньої поверхні шиї, на лівій та правій кисті. Після проведення лікування зазначених поранень стан його здоровя не покращився та він вимушений тривалий час знаходитися на лікарняних, проходити чисельні медичні огляди та обстеження, відновлювальні процедури. У звязку з отриманням зазначеної контузії був звільнений за станом здоров'я, йому встановлена ІІІ група інвалідності внаслідок захворювання, яке пов'язане з проходженням військової служби. Від отриманої травми у нього розвинулись хвороби та погіршився стан здоров'я. У зв'язку з цим, він позбавлений можливості вести повноцінний спосіб життя, постійно відчуває страждання, психологічний дискомфорт, багато коштів витрачає на лікування.

Вважає, що ушкодженням здоровя, яке пов'язане з проходженням військової служби, йому завдана моральна шкода в розмірі 100 000 грн. Оцінюючи завдану йому моральну шкоду позивач виходив з тривалості й глибини своїх душевних страждань, чисельності негативних наслідків для нього, що викликані внаслідок травми, а також фізичного та фактичного значного погіршення стану здоровя. Тому просив суд стягнути з відповідача на його користь на відшкодуванням моральної шкоди 100 000 грн.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 14 лютого 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 оборони України на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 15 000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 оборони України на користь держави судовий збір в сумі 640 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішення суду, ОСОБА_2 оборони України подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову відмовити у повному обсязі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 оборони України підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із п. 2 ч.1 ст. 307 ЦПК за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право його скасувати і ухвалити нове рішення по суті.

Відповідно до ст. 309 ч. 1 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є: неповне зясування обставин, що мають значення для вирішення справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Встановлено, що частково задовольняючи позов ОСОБА_3 у цій справі, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_3 встановлена третя група інвалідності, що є наслідком поранень і захворювань, які він отримав у Демократичній Республіці Афганістан під час проходження військової служби, тому має право на відшкодування моральної шкоди, яку має відшкодувати ОСОБА_2 оборони України.

Проте погодитись із такими висновками суду першої інстанції повністю не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції у цій справі не відповідає.

Встановлено, що з 27.04.1980р. по 23.05.1980р. ОСОБА_3 проходив військову службу у Демократичній Республіці Афганістан у складі діючої Радянської армії у період бойових дій.

При виконанні інтернаціонального обовязку у вищезазначеній республіці ОСОБА_3 отримав численні захворювання.

За результатами первинного огляду від 11.04.2016р. ОСОБА_3 встановлено безстроково 3 групу інвалідності через захворювання, пов'язані з виконанням обов'язків військовослужбовців при перебуванні у країнах, де велись бойові дії, що підтверджується випискою із акту огляду МСЕК до довідки серії АВ № 0548353 (а.с. 88).

Позивач неодноразово знаходився на стаціонарному лікуванні в ДЗ «УГВІ «Лісова поляна» МОЗ України, КУ «Госпіталь ветеранів війни», КУ «Запорізький обласний госпіталь для інвалідів Великої Вітчизняної війни» ЗОР, що підтверджується виписками з історій хвороб.

Згідно із ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам розяснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Отже, наявність шкоди у будь-якому розмірі ще не породжує обовязку її компенсації, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначивши субєкта такої відповідальності.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції у порушення вищевказаних положень закону та вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України належним чином не дослідив, чи доведено позивачем факт протиправних дій або бездіяльності ОСОБА_2 оборони України, чи наявний причинний звязок між шкодою і протиправним діями завдавача шкоди та вини відповідача в її завданні.

При цьому, ОСОБА_2 оборони України доводило у суді першої інстанції відсутність своєї вини та неналежності як відповідача у цій справі, але суд першої на це належної уваги не звернув.

Так, згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Крім того, відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Відшкодування шкоди державою відбувається у спосіб, передбачений законами України.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права… фізичних осіб… у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Так, військова служба повязана із захистом Вітчизни, тому військовослужбовцям визначені законами пільги та гарантії, та в такий спосіб їх моральні страждання вже враховані чинним законодавством.

Так, поза увагою суду першої інстанції залишились положення Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відповідно до яких військовослужбовці, військовозобовязані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, мають право на безоплатну кваліфіковану медичну допомогу у військово-медичних закладах охорони здоровя. Військовослужбовці щорічно проходять медичний огляд, щодо них проводяться лікувально-профілактичні заходи.

Порядок забезпечення путівками для санітарно-курортного лікування встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Військовослужбовці, звільнені з військової служби внаслідок захворювання, повязаного з виконанням обовязків військової служби, члени сімей військовослужбовців приймаються на обстеження і лікування до військово-медичних закладів охорони здоровя в порядку, встановленому ОСОБА_2 оборони України, іншими утвореннями відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами тощо.

Також, окрім Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», є Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», на які суд першої інстанції належної уваги не звернув, відповідно до ст. 4 якого ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

При вищевикладених обставинах, позивачем у матеріали цієї справи не було надано суду першої інстанції належних і допустимих доказів завдання йому будь-якого розміру моральної шкоди, яка б підлягала стягненню з відповідача на користь позивача у цій справі за рішенням суду, враховуючи вказані вище встановлені судом фактичні обставини цієї справи.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції мав відмовити у задоволенні позову позивача до відповідача у цій справі у повному обсязі.

За таких обставин, доводи відповідача ОСОБА_2 оборони України, як особи, яка подала апеляційну скаргу, ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, а рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст.ст. 213-214 ЦПК України щодо його законності та обґрунтованості.

Тому апеляційну скаргу ОСОБА_2 оборони України слід задовольнити; рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 14 лютого 2017 року у цій справі слід скасувати; ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 оборони України про відшкодування моральної шкоди у цій справі відмовити.

Крім того, в силу вимог ст. 88 ч. ч. 1, 5 ЦПК України у разі відмови ОСОБА_3 у задоволенні його позову у цій справі у повному обсязі, останній не має права на компенсацію за рахунок відповідача в особі ОСОБА_2 оборони України у цій справі будь-яких судових витрат, повязаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції.

Позивач ОСОБА_3 (посвідчення - копія а.с. 8) звільнений в силу вимог Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору у цій справі взагалі та, у тому числі, він був звільнений від його сплати за подачу вищезазначеного позову до суду першої інстанції.

У звязку із чим, в силу вимог ст. 88 ЦПК України, враховуючи задоволення апеляційної скарги відповідача в особі ОСОБА_2 оборони України, апеляційним судом у цій справі судові витрати ОСОБА_2 оборони України, повязані із розглядом цієї справи апеляційним судом, у вигляді судового збору у розмірі 606,32 грн., сплаченого при подачі вищезазначеної апеляційної скарги до апеляційного суду (а.с. 145 ), слід компенсувати за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 - 317 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 оборони України задовольнити.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 14 лютого 2017 рок у цій справі скасувати.

Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 оборони України про відшкодування моральної шкоди у цій справі відмовити.

Судові витрати ОСОБА_2 оборони України (), повязані із розглядом цієї справи апеляційним судом, у вигляді судового збору у розмірі 606,32 грн. компенсувати за рахунок держави.

Судове рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Кочеткова І.В.

ОСОБА_4