АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/7798/2017 Суддя-доповідач Антоненко Н.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

у складі судді-доповідача АнтоненкоН.О.,

суддів Стрижеуса А.М., Шкоріної О.І., при секретарі Юрченко А.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, який на підставі довіреності діє в інтересах Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк», на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 16 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» про визнання недійсним пунктів кредитного договору щодо сплати комісійної винагороди за управління кредитом.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія

в с т а н о в и л а :

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 16 лютого 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено: визнано недійсними пункти 4.2, 4.3, 4.8, 5.1 Кредитного договору №R8В від 16.01.2014, укладеного між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_4 щодо сплати комісійної винагороди за управління кредитом; стягнуто з ПАТ «ВТБ Банк» на користь ОСОБА_4 551,20грн судового збору.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 7 квітня 2016 року рішення Дарницького районного суду м. Києва від 16 лютого 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_4

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 травня 2017 року рішення Апеляційного суду м. Києва від 7 квітня 2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляду до апеляційного суду.

Встановлено, що 16.01.2014 між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір, за умовами якого позивачу був наданий споживчий кредит у розмірі 41 500грн зі сплатою 10% річних з кінцевим терміном повернення кредиту до 16 січня 2017 року.

Відповідно до п.п. 4.2, 4.3 Кредитного договору позичальник сплачує щомісячно комісійну винагороду за управління кредитом у розмірі 1,69% від початкової суми кредиту, у п. 4.8 Кредитного договору встановлюється черговість погашення платежу, а п. 5.1 встановлено відповідальність позичальника у вигляді сплати пені в розмірі 0,5% за кожен день прострочення сплати комісійної винагороди.

Виходячи з того, що вказані пункти Кредитного договору є несправедливими та такими, що порушують права позичальника як споживача послуг банку за договором споживчого кредиту, суд першої інстанції дійшов висновку про визнання таких пунктів договору недійсними.

В апеляційній скарзі представник ПАТ «ВТБ Банк» просить скасувати рішення Дарницького районного суду м. Києва від 16 лютого 2016 року та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

У судове засідання апеляційного суду сторони не з'явилися, про дату та час розгляду справи повідомлені належним чином (ас148,149), заяв та клопотань про відкладення розгляду справи не подали, що відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених у суді першої інстанції вимог, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а оскаржуване рішення - залишенню без змін з огляду на таке.

Предметом спору у даній справі є визнання пунктів кредитного договору недійсними як несправедливих умов кредитного договору.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

Встановлено, що за умовами кредитного Договору №R8В від 16.01.2014, укладеним між ОСОБА_4 та ПАТ «ВТБ Банк», позивач отримала кредит у сумі 41 500,00грн на споживчі цілі зі сплатою за користування кредитом 10% річних та кінцевим строком повернення кредиту до 16.01.2017. Крім того, умовами договору було встановлено щомісячну комісію в розмірі 1,69% від початкової суми кредиту та відповідальність за кожен день прострочення сплати комісійної винагороди.

Оскільки відповідно до умов кредитного договору від 16.01.2016, що укладений між сторонами, банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів».

За положеннями ч. 5 ст. 11, ч.ч. 1, 2, 5, 7 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема, положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

Крім того, відповідно до ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України № 168 від 10.05.2007, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Враховуючи наведене та факт встановлення в кредитному договорі сплати щомісячної комісії за обслуговування кредиту без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу, а також, що відповідач нараховував, а позивач сплатив комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок позивача, що є незаконним, - правильним є висновок суду першої інстанції про несправедливість таких умов договору в розумінні положень Закону України «Про захист прав споживачів» (позиція Верховного Суду України у справі №6-1746цс від 16.11.2016).

Доводи апеляційної скарги зводяться до аналізу обставин, на які представник відповідача посилався в обґрунтування своїх заперечень, які суд повно та всебічно з'ясував і перевірив, дав належну оцінку усім доказам та дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову. Доводи апеляційної скарги такого висновку суду не спростовують і на його правильність не впливають.

За таких обставин висновок суду, викладений в оскаржуваному рішенні, ґрунтується на вимогах закону і підтверджується матеріалами справи. Передбачених ст. 308 ЦПК України підстав для скасування рішення Дарницького районного суду м. Києва від 16 лютого 2016 року немає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 309, 313-315 ЦПК України, колегія

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, який на підставі довіреності діє в інтересах Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк», відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 16 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Суддя-доповідач Н.О. Антоненко

Судді А.М. Стрижеус

О.І. Шкоріна