Провадження № 2/234/4344/17
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 серпня 2017 року м. Краматорськ

Краматорський міський суд Донецької області в складі

головуючого судді Чернобай А.О.,

при секретарі Науменко А.Е.,

за участю позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по договору позики, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.

В обґрунтування позову посилається на те, що 25 серпня 2016 року ОСОБА_2 узяла у позивача на підставі договору позики 100 000 гривен. Згідно умов договору відповідач зобовязався повернути усю суму грошових коштів до 30.12.2016 року. До теперішнього часу грошові кошти позивачу не повернуті. Просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики у сумі 100 000 грн., 3% річних у розмірі 1 709 грн. 59 коп., індекс інфляції у розмірі 7 948 грн. 01 коп., а також судові витрати.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, надав пояснення аналогічні викладеним у позові та наполягав на тому, що відповідач дійсно отримувала у нього гроші та оскільки добровільно не повертає борг, то він і звернувся до суду. Просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та суду пояснила, що грошові кошти у сумі 100 000 грн. вона не отримувала. Вона дійсно просила у позивача в борг зазначену суму та написала розписку, але необхідність отримання грошових коштів відпала, тому вона їх не брала. Розписка написана нею власноручно, але кошти вона не брала. Якби вона брала ці кошти, то договір був би завірений нотаріусом або укладений при свідках. Просить відмовити у позові.

Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Проаналізувавши зібрані по справі докази, вислухавши пояснення сторін по справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що відповідачем була надана розписка на загальну суму 100 000 гривень, яку відповідач зобовязався повернути у термін до 30.12.2016 року. (а.с. 5).

Розписка виконана відповідачем ОСОБА_2 власноручно, що підтверджується поясненнями відповідача та позивача у судовому засіданні.

Строк виконання договору сплинув, але ОСОБА_2 зобовязання не виконала, чим порушила вимоги статті 1049 ЦК України.

Доказів, що борг відсутній, відповідач суду не надав. Форма договору позики, що передбачена статтею 1047 ЦК України, сторонами дотримана.

В силу статті 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Відповідачка з приводу оскарження договору позики до суду не зверталася.

Таким чином, належними доказами заперечення відповідача щодо неотримання грошей від позикодавця не підтверджені.

Згідно із ч. 2 ст. 1051 ЦК при укладенні договору позики в письмовій формі (крім випадків укладення його під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини) безгрошовість такого договору не може грунтуватись на свідченнях свідків, а може бути підтверджена лише належними допустимими доказами (ч. 2 ст. 58, ст. 59 ЦПК).

Належним чином підписаний договір є доказом передання грошей від Позикодавця до Позичальника.

Таким чином, факт підписання відповідачем договору позики є доказом отримання ним від позивача позики в сумі 100 000 гривен.

Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57 - 60 ЦПК.

Суд не бере до уваги посилання відповідача, що грошові кошти у розмірі 100 000 грн. не були отримані відповідачем, оскільки відповідачем належних та допустимих доказів з цього приводу суду не надано.

Із змісту розписки вбачається, що ОСОБА_2 взяла в борг кошти у розмірі 100 000 грн. та зобовязується їх повернути ОСОБА_1 у строк до 30.12.2016 року.

Наведене свідчить, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклади між собою договір позики, згідно з яким відповідач отримав у власність від позивача грошові кошти та зобов'язався повернути борг в обумовлений сторонами строк.

За правилами ст. 526 ЦК, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обігу або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

В порушення умов договору позики відповідач до теперішнього часу не повернув позивачу грошові кошти, які передбачено договором, відповідач порушив зобов'язання.

Таким чином, суд вважає, що на користь позивача підлягає стягненню з відповідача сума позики у розмірі 100 000 гривень.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач у позові просить стягнути 3% річних на суму займу у розмірі 100 000 грн. за період часу з 01.01.2017 року по 27.07.2017 року у розмірі 1 709 грн. 59 коп.

Оскільки період, за який необхідно стягнути три відсотки річних складає з 01.01.2017 року по 27.07.2017 рік, тобто 208 днів, то три відсотки річних за вказаний період складатимуть 100 000 х 3% / 365 х 208 = 1 709 грн. 59 коп.

Таким чином, суд вважає, що на користь позивача підлягає стягненню з відповідача сума 3% річних у розмірі 1 709 гривен 59 коп.

Позивач також просить стягнути з відповідача індекс інфляції на суму заборгованості з 01.01.2017 року по 30.06.2017 рік у розмірі 7 948 грн. 01 коп.

Грошовою одиницею України є гривня. Інфляція - це знецінювання грошей і безготівкових коштів, що супроводжується ростом цін на товари і послуги. Показником, який характеризує рівень інфляції, є індекс споживчих цін. Індекс споживчих цін характеризує зміни у часі загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Він є показником зміни вартості фіксованого набору споживчих товарів та послуг у поточному періоді порівняно з базисним.

Оскільки індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті гривні, то норми ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення виконання грошового зобовязання, яке визначене договором у гривні.

Сума боргу з урахуванням індексу інфляції становить 107 948 грн. 01 коп. (101,1 % х 101% х 101,8 % х 100,9 % х 101,3 5 х 101,6% = 1, 07948007 х 100 000 = 107 948 грн. 01 коп.). Відповідно, сума індексації становить 107 948 грн. 01 коп. 100 000 грн. = 7 948 грн. 01 коп.

Таким чином, суд вважає, що на користь позивача підлягає стягненню з відповідача індекс інфляції у розмірі 7 948 гривен 01 коп.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Тому, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача витрати, які були понесені позивачем при звернені до суду.

Керуючись ст.10, 60, 213-215, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 11, 543, 625, 629, 1046-1050 ЦК України суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по договору позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики у сумі 100 000 грн. (сто тисяч гривень), відсотки у розмірі 1 709 грн. 59 коп. (одна тисяча сімсот девять гривен пятдесят девять копійок) та суму індексу інфляції у розмірі 7948 грн. 01 коп. (сім тисяч девятсот сорок вісім гривен одна копійка), а всього у розмірі 109 657 грн. 60 коп. (сто девять тисяч шістсот пятдесят сім гривен шістдесят копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1096 грн. 58 коп. (одна тисяча девяносто шість гривен пятдесят вісім копійок)

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. Апеляційна скарга на рішення Краматорського міського суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається в Апеляційний суд Донецької області через Краматорський міський суд.

Суддя:

Рішення ухвалене та надруковано в нарадчій кімнаті в єдиному примірнику.

Суддя: