УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., ЗавгородньоїІ.М., Червинської М.Є.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_4, заінтересовані особи: публічне акціонерне товариство «Банк «Демарк», Подільський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в м. Києві, на дії та рішення державного виконавця Ясінської Катерини Михайлівни, за касаційною скаргою ОСОБА_4, поданою представником ОСОБА_6, на ухвалу Подільського районного суду м. Києва

від 20 січня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 01 березня

2017 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду зі скаргою, в якій просила визнати протиправними дії державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в м. Києві (далі - Подільський РВ ДВС ГТУЮ в м. Києві) ЯсінськоїK.M. з винесення постанови від 10 лютого 2016 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, скасувати вказану постанову від 10 лютого 2016 року у виконавчому провадженні ВП № 34410688 та зобов'язати державного виконавця Подільського РВ ДВС ГТУЮ в м. Києві винести постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.

На обґрунтування скарги ОСОБА_4 посилалася на те, що 26 вересня 2012 року головний державний виконавець Подільського РВ ДВС ГТУЮ в м. Києві відкрив виконавче провадження за заявою ПАТ «Банк «Демарк» на підставі виконавчого листа № 2-3665/11, виданого 04 вересня 2012 року Подільським районним судом м. Києва, за яким в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 за кредитним договором № 125-51

від 16 серпня 2006 року звернуто стягнення на заставне майно: садовий будинок НОМЕР_1, розташований в садовому товаристві «Дружба» по

АДРЕСА_1, земельну ділянку НОМЕР_1, для забезпечення стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 165 599,86 доларів США та суму пені по тілу кредиту та відсотками у розмірі 590 906 грн 30 коп., шляхом реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах.

Зазначала, що всупереч вимогам ч. 5 ст. 25, ст. 31 Закону «Про виконавче провадження» вказана постанова їй не надсилалася, а про існування виконавчого провадження вона дізналась 13 липня 2016 року, отримавши постанову від 20 травня 2016 року про призначення експерта для участі у виконавчому провадженні.

Посилаючись на невідповідність оскаржуваної постанови п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» та п. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», ОСОБА_4 просила задовольнити скаргу.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 20 січня 2017 року у задоволенні скарги відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 01 березня 2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6, відхилено, ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 20 січня 2017 року залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвали судів першої та апеляційної інстанцій, та постановити нову ухвалу про задоволення скарги.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст.ст. 57, 212 ЦПК України), правильно встановив характер правовідносин сторін у справі, застосувавши норми матеріального права, які їх регулюють, та виходив з того, що дії державного виконавця при винесенні постанов про накладення арешту на майно боржника є правомірними, оскільки вони не направлені на примусове стягнення майна, вчинення конкретних виконавчих дій та заходів, спрямованих на відчуження майна без згоди власника, а лише забезпечують виконання вимог Закону України «Про виконавче провадження»; при цьому суди врахували, що мораторій є відстроченням виконання зобов'язання, а не звільненням від його виконання, а тому мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не позбавляє кредитора права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у разі невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника) зазначене майно.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги є аналогічними доводам, викладеним в апеляційній скарзі, та не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішень, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

З огляду на вищевикладене та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_6, відхилити.

Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 20 січня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 01 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

І.М. Завгородня

М.Є. Червинська