АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4228/17 Справа № 204/27/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Дубіжанська Т. О. Доповідач - Куценко Т.Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2017 року м. Дніпро

08 серпня 2017 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого - Куценко Т.Р.

суддів - Демченко Е.Л., Максюти Ж.І.

при секретарі - Назаренко А.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2,

на рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 28 березня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Красногвардійської районної у м.Дніпропетровську ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, -

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Красногвардійської районної у м.Дніпропетровську ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю / а.с.2-5/.

Обґрунтовувала свої вимоги тим, що рішенням виконавчого комітету Красногвардійської районної ради народних депутатів від 10 вересня 1982 року № 658 ОСОБА_3 було узаконено житловий будинок по АДРЕСА_1, затверджено акт приймання житлового будинку в експлуатацію на дві житлові кімнати площею 12,8 кв.м., корисною площею 20.9 кв.м. Право власності на зазначене домоволодіння зареєстроване ОСОБА_3 у Дніпропетровському міжміському БТІ Дніпропетровської обласної ради.

18 травня 1984 року між ОСОБА_3 та її чоловіком ОСОБА_4 у присутності свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у простій письмовій формі, було укладено договір купівлі-продажу житлової будівлі розташованою за адресою: АДРЕСА_1, відповідно до якого її чоловік ОСОБА_4 придбав даний будинок за 2600 радянських рублів.

Після цього, вона з чоловіком спільно проживали і вели спільне господарство у даному домоволодінні, зареєструвавши у ньому місце свого проживання з 18 травня 1970 року. Інших осіб, які б претендували на вищезазначений житловий будинок немає. Правомірність заволодіння нею будинком ніким не оспорюється. Тому вона вимушена звернутися з даним позовом до суду.

Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 28 березня 2017 року позов в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено /а.с. 89-92/.

Не погодившись з таким рішенням, позивач звернулась із апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення її позовних вимог, оскільки вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ст.ст.3,11 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Способи захисту цивільних прав та інтересів передбачені ст.16 ЦК України, за положеннями якої під способами захисту суб'єктивних цивільних прав є закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення(визнання) порушених(оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Особа, право якої порушено, може скористатися відповідно до ст.16 ЦК України, не любим, а цілком конкретним способом захисту свого права.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Отже, задоволення вимог про визнання права власності на нерухоме майно на підставі ст.344 ЦК України можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння. За набувальною давністю може бути отримано право власності на нерухоме майно, яке не має власника, власник якого невідомий або відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно.

Встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, що позивачка разом зі своєю родиною починаючи з 18 травня 1970 року зареєстрована і до теперішнього часу проживає у домоволодінні АДРЕСА_1.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції керувався тим, що житловий будинок є самочинним будівництвом, що в силу ст.376 ЦК України виключає можливість визнання на нього права власності в порядку набувальної давності.

Колегія суддів погоджується з таким висновком.

Відповідно до роз'яснень, наданих в п.9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" від 07 лютого 2014 року №5, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Частиною 1 ст.60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Права на нерухоме майно, які підлягають реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Право власності на збудований житловий будинок набувається у порядку, який існував на час його будівництва.

Рішенням виконавчого комітету Красногвардійської районної Ради народних депутатів від 10 вересня 1982 року №658 затверджено акт прийняття індивідуального домоволодіння АДРЕСА_1 в експлуатацію /а.с.8/.

Відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

За змістом наведеної норми права позивач має довести, окрім безперервності, відкритості і давності володіння нерухомим майном, щодо якого у нього відсутні підстави для володіння і набуття права власності, ще і інші обставини, які мають суттєве значення для справи, зокрема, добросовісність володіння, відсутність інших осіб, які претендують на спірне майно.

Таким чином, зазначена норма права визначає ознаки володіння, які є необхідними для набуття права власності на річ за набувальною давністю. Володіння має бути добросовісним, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, інакше кажучи, обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна.

Позов про право власності за давністю володіння не може пред'являти законний володілець або особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є її власником. Тобто виключено набуття права власності на майно, яке знаходиться у володінні власника і ніколи не вибувало з його володіння.

Доводи апеляційної скарги щодо укладення між її чоловіком ОСОБА_4 з одного боку та ОСОБА_3 з другого боку договору купівлі-продажу спірного будинку, колегія суддів до уваги не приймає.

Крім того, питання щодо укладення договорів купівлі-продажу передбачає інші правовідносини між сторонами, а тому повинно вирішується в іншому судовому порядку і до набувальної власності не відноситься.

Аналіз ст.344 ЦК України, зокрема частини 3, дає підстави вважати, що ці правила не застосовуються у випадках, коли володіння майном здійснювалось на підставі договірних зобов'язань, оскільки право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника.

Крім того, як убачається з матеріалів справи предметом позову у даній справі є визнання права власності за набувальною давністю на самочинно побудований житловий будинок АДРЕСА_1.

Зазначене нерухоме майно ніколи не мало державної реєстрації.

Правовідносини щодо самочинного будівництва регулюються положеннями ст. 376 ЦК України.

Таким чином, зазначені обставини не свідчать про отримання майна за підставами, достатніми для того, щоб мати право власності на нього з підстав, передбачених ст. 344 ЦК.

Отже, вирішуючи спір, суд відповідно до ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України повно, всебічно та об'єктивно з'ясував обставини справи та в межах доказів, наданих сторонами, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в позові, оскільки позивачем не доведено наявності сукупності умов для набуття права власності за набувальною давністю, що передбачено положеннями ст. 344 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги на правильність висновків суду першої інстанції не впливають та їх не спростовують. Отже висновки суду першої інстанції відповідають матеріалам справи, рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, та підстав для його скасування колегія судів не вбачає.

Керуючись ст.ст.303, ст.307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 28 березня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Головуючий: Куценко Т.Р.

Судді: Демченко Е.Л.

Максюта Ж.І.