Справа № 297/1504/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2017 року м. Берегово

Берегівський районний суд Закарпатської області в складі: головуючого Фейір О. О., при секретарі Кузьма Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Великобийганської сільської ради Берегівського району Закарпатської області про визнання права власності на спадкове майно,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до виконавчого комітету Великобийганської сільської ради Берегівського району Закарпатської області про визнання права власності на спадкове майно, а саме на житловий будинок № 7 по вул. Б. Хмельницького в с. Мала Бийгань Берегівського району Закарпатської області та приміщення магазину за тією ж адресою в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_2, який помер 02 березня 2016 року.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 02 березня 2016 року помер батько позивача ОСОБА_2, з яким ОСОБА_1 проживала в одноквартирному (садибному) житловому будинку № 7 по вул. Б. Хмельницького в с. М. Бийгань Берегівського району. Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина, до складу якої входить вказаний будинок, який належав спадкодавцю згідно запису в погосподарській книзі села, та магазин, який розташований за вище вказаною адресою, в якому вони здійснювали торгівлю продовольчими товарами на підставі рішення виконкому Великобийганської сільської ради № 36 від 23.05.2001 року. На випадок смерті ОСОБА_2 заповітного розпорядження не залишив. Оскільки мати позивача, тобто дружина спадкодавця, ОСОБА_3 померла раніше 17.05.1993 року, ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем за законом після смерті батька. Крім того, ОСОБА_1 зазначає, що фактично прийняла спадщину після смерті батька, оскільки проживала разом з ним на час відкриття спадщини. Однак, звернувшись до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, позивачу було відмовлено у вчиненні такої нотаріальної дії, оскільки право власності на вищевказаний будинок та магазин не було зареєстровано. У зв'язку з наведеним, позивач просить визнати за нею право власності на спадкове майно.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявилася, однак подала до суду заяву, згідно якої, просить справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задоволити (а. с. 40).

Представник відповідача виконавчого комітету Великобийганської сільської ради Берегівського району в судове засідання також не зявився. Через канцелярію суду надійшла заява від сільського голови, згідно якої він просить справу розглянути без участі їх представника. Також зазначив, що виконком просить задоволити даний позов (а. с. 41).

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши повно і всебічно обставини, на які позивач посилалася, як на підставу своїх вимог, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд вважає позов задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

ОСОБА_2 помер 02 березня 2016 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ФМ № 209177 від 02.03.2016 року (а. с. 8).

Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Мати позивача, тобто дружина спадкодавця, ОСОБА_3, яка належала б до спадкоємців першої черги, померла раніше 17 травня 1993 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ФМ № 486608 від 17.05.1993 року (а. с. 14).

Те, що позивач належить до першої черги спадкоємців як дочка померлого ОСОБА_2 підтверджується копією її свідоцтва про народження серії ІVУР № 1293793 від 24.01.1963 року (а. с. 9) та копією свідоцтва про укладення шлюбу між позивачем та ОСОБА_4 серії І-ФМ № 460219 від 08.04.1989 року, що підтверджує зміну прізвища позивача з «Комарі» на «Йончі» (а. с. 10).

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Позивач ОСОБА_1 до дня смерті ОСОБА_2 проживала разом з спадкодавцем, що підтверджується копією довідки виконавчого комітету Великобийганської сільської ради № 615 від 27.03.2017 року (а. с. 12).

Відповідно до ч. 1 ст. 1291 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Згідно копії листа приватного нотаріуса Берегівської районного нотаріального округу ОСОБА_5 позивачу повідомлено про неможливість вчинення нотаріальної дії по видачі свідоцтв про право на спадщину на житловий будинок та магазин, що розташовані під № 7 по вул. Б. Хмельницького в селі М. Бийгань Берегівського району, оскільки при перевірці належності житлового будинку та магазину померлому встановлено, що право власності на дані обєкти не було зареєстровано (а. с. 27).

Так, згідно копій довідок КП «Берегівське ББТІ БРР» № 148 та № 149 від 14.04.2017 року житловий будинок та магазин, що розташовані під № 7 по вул. Б. Хмельницького в селі М. Бийгань Берегівського району не зареєстровані (а. с. 25, 26).

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Як вбачається з довідки виконавчого комітету Великобийганської сільської ради № 614 від 27.03.2017 року, згідно запису в погосподарській книзі № 10 села Мочола, особовий рахунок № 0896, вищевказаний житловий будинок належав померлому 02 березня 2016 року ОСОБА_2 (а. с. 11).

На підставі рішення виконавчого комітету Великобийганської сільської ради від 23.05.2001 року № 36 позивачу було надано дозвіл на відкриття обєкту торгівлі в с. М. Бийгань по вул. Б. Хмельницького, 7 (а. с. 13).

Враховуючи наведене, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтованими.

Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

За таких обставин, враховуючи визнання відповідачем позову, а також оскільки позовні вимоги є обґрунтованими, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 328, 392, 1261 ЦК України, ст. ст. 57-60, 212-214, 292, 294 ЦПК України,

рішив:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на одноквартирний (садибний) житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 122,1 кв.м., в тому числі житловою площею 19,3 кв.м., який розташований за адресою: Закарпатська область, Берегівський район, с. Мала Бийгань, вул. Б. Хмельницького, 7 в цілому.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на будівлю магазину, загальною площею 20,3 кв.м., в тому числі основною площею 20,3 кв.м, яка розташована за адресою: Закарпатська область, Берегівський район, с. Мала Бийгань, вул. Б. Хмельницького, 7, в цілому.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії, до апеляційного суду Закарпатської області через цей районний суд.

Суддя ОСОБА_6.