АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1461/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 48 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення неустойки (пені) за прострочення зі сплати аліментів,

в с т а н о в и л а :

03 лютого 2017 р. ОСОБА_6 діючи через свого представника ОСОБА_8 звернулася до суду з вказаним позовом.

В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що 4 жовтня 2003 р. між нею та відповідачем було укладено шлюб, який розірвано рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27 червня 2014 р.

Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13 листопада 2014 р. стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 на утримання дитини ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 800 гривень щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 5 червня 2014 р. та до досягнення дитиною повноліття; стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9С на утримання дитини ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 800 гривень щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 05 червня 2014 р. та до досягнення дитиною повноліття.

Позивач зазначила, що починаючи з грудня 2014 р. відповідач частково виконував покладені на нього обовязки по сплаті аліментів, а з травня 2015 р. взагалі припинив сплачувати аліменти, у звязку з чим станом на 18 січня 2017 р. на двох дітей виникла заборгованість у розмірі 13 869 грн. 46 коп.

Враховуючи викладене просила суд стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 3 715 грн. 90 коп. на кожну дитину та судові витрати: судовий збір в сумі 640 грн., а також комісію банку в сумі 10 грн.

04 квітня 2017 р. позивач діючи через свого представника ОСОБА_8 збільшила позовні вимоги та остаточно просила суд стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі по 4 119 грн. 91 коп. на кожну дитину, а всього 8 239 грн. 82 коп. та судові витрати: судовий збір в сумі 640 грн., комісію банку в сумі 10 грн. та витрати, повязані з правовою допомогою в сумі 4 160 грн.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15 травня 2017 р. позов ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення неустойки (пені) за прострочення зі сплати аліментів задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 неустойку за прострочення сплати аліментів за період з 25 листопада 2014 р. по 31 березня 2017 р. в сумі 586 грн. 10 коп. та 640 грн. судових витрат, а всього 1 226 грн. 10 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_6, діючи через представника ОСОБА_8, оскаржила його в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги в якій, посилаючись на неповне зясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для вирішення справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, невірне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила його скасувати та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити заявлені позовні вимоги.

При цьому зазначила, що відповідачем не надано належних доказів того, що заборгованість зі сплати аліментів утворилася з незалежних від нього причин. Крім того розмір неустойки був зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану, при цьому будь-яких доказів, які б свідчили про його матеріальний чи сімейний стан відповідачем суду не надано.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників ОСОБА_6 ОСОБА_8 та адвоката ОСОБА_11, ОСОБА_7 перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга підлягає до відхилення.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_6 суд першої інстанції виходив з того, що починаючи з 25 листопада 2014 р. відповідач не в повній мірі, виконував свій обовязок по сплаті аліментів, що призвело до заборгованості, яка в свою чергу стала підставою для виникнення права у позивача на стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів. Виходячи з приписів ч. 2 ст. 196 СК України та враховуючи матеріальний та сімейний стан платника аліментів, а саме проживання та перебування на його ж утриманні дітей з 01 травня 2016 р. по 13 травня 2017 р., суд першої інстанції зменшив розмір неустойки з 5 450 грн. 28 коп. до 586 грн. 10 коп.

Разом з тим відмовляючи позивачу у задоволенні позову в частині стягнення витрат на правову допомогу суд виходив з того, що дані вимоги не підтверджені саме належними доказами, а тому відсутні правові підстави для їх задоволення.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Водночас, відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що 03 лютого 2017 р. ОСОБА_6 діючи через представника ОСОБА_8 звернулася до суду із зазначеним позовом.

При цьому, як на правову підставу вказаного позову послалася на ст. ст. 180, 195, 196 СК України, ст. 459 ЦК України, а в його обґрунтування зазначила, що присуджені рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13 листопада 2014 р. аліменти відповідач сплачує невчасно, а тому вважає, що виходячи з положень ч. 1 ст. 196 СК України вона має право на стягнення відповідного розміру пені.

З матеріалів справи вбачається, що з 4 жовтня 2003 р. сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 8 липня 2014 р. розірвано.( а.с. 6)

Додатковим рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12 вересня 2014 р. змінено прізвище позивача з ОСОБА_7 на ОСОБА_6. ( а.с.7)

Зі свідоцтв про народження: ОСОБА_7 I-CP № 184481 ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7 I-CP №184462 ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, виданих повторно, вбачається, що їх батьками є сторони по справі ОСОБА_7 та та ОСОБА_9С.( а.с. 10,11)

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13 листопада 2014 р. стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 на утримання дитини ОСОБА_9 14 березня 2004 р. н., аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 800 гривень щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 5 червня 2014 р. та до досягнення дитиною повноліття; стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9С на утримання дитини ОСОБА_10, 23 липня 2005 р. н., аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 800 гривень щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 05 червня 2014 р. та до досягнення дитиною повноліття. ( а.с. 8, 9)

Рішення щодо стягнення аліментів було звернуто до примусового виконання до Центрального відділу ДВС м. Черкаси на підставі виданих двох виконавчих листів від 27.11.2014 р. ( а.с. 12, 13)

З довідки-розрахунку від 30 березня 2017 р. про сплату аліментів ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 згідно виконавчого листа №711/5573/14ц (на утримання дитини ОСОБА_9С.), виданої ЦВДВС м. Черкаси, вбачається, що відповідачем в червні липні, серпні, вересні, жовтні, листопаді, грудні 2014 р. сплачено 0,00 грн., в січні 2015 р. сплачено 1 258 грн. 65 коп., в лютому 1 258 грн. 65 коп., в березні 2015 р. 5 422 грн. 70 коп., в квітні, травні, червні, липні, серпні, вересні, жовтні, листопаді, грудні 2015 р., січні, лютому, березні, квітні 2016 р. сплачено по 791 грн. щомісячно, травні, червні, липні, серпні, вересні, жовтні, листопаді, грудні 2016 р., січні, лютому 2017 р. сплачено 0,00 грн., в березні 2017 року сплачено 8 751 грн.

Заборгованість по сплаті аліментів, станом на 30 березня 2017 р. становить 93 грн. 52 коп. ( а.с. 41,42)

Як вбачається з довідки-розрахунку від 30 березня 2017 р. про сплату аліментів ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 згідно виконавчого листа №711/5573/14ц (на утримання дитини ОСОБА_10С.), виданої ЦВДВС м. Черкаси, відповідачем в червні липні, серпні, вересні, жовтні, листопаді, грудні 2014 р. сплачено 0,00 грн., в січні 2015 р. сплачено 1258 грн. 65 коп., в лютому 1258 грн. 65 коп., в березні 2015 р. 5422 грн. 70 коп., в квітні, травні, червні, липні, серпні, вересні, жовтні, листопаді, грудні 2015 р., січні, лютому, березні, квітні 2016 р. сплачено по 791 грн. щомісячно, травні, червні, липні, серпні, вересні, жовтні, листопаді, грудні 2016 р., січні, лютому 2017 р. сплачено 0,00 грн., в березні 2017 р. сплачено 8751 грн.

Заборгованість по сплаті аліментів, станом на 30 березня 2017 року становить 93 грн. 52 коп.( а.с. 43,44)

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки.

Отже, з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом ст. 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення.

З огляду на те, що аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 1 липня 2015 року у справі № 6-94цс15 та від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2696цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Судом першої інстанції наведене враховано та розраховано розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів відповідно до вимог закону.

Разом з тим, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_6, на користь якої присуджено, зокрема, стягнення аліментів на неповнолітніх дітей відповідно до зазначеного вище рішення суду, в період з 1 травня 2016 р. по 13 травня 2017 р. перебувала за кордоном. В цей час неповнолітні ОСОБА_9 та ОСОБА_10 проживали разом з відповідачем ОСОБА_8 та знаходилися на його утриманні. Вказаний факт обидві сторони не заперечували. При цьому, суд врахував і те, що незважаючи на те, що діти знаходилися на утриманні відповідача, ним в березні 2017 р. на користь позивачки було сплачено по 8 751 грн. аліментів на кожну дитину.

Отже враховуючи вказані обставини, зокрема сімейний та матеріальний стан відповідача, як платника аліментів, зокрема те, що діти, на яких він сплачує аліменти, проживали з ним та знаходились на його утриманні на час вирішення спору судом першої інстанції, суд прийшов до висновку зменшити розмір неустойки та стягнути неустойку розмірі, який виник за період з 25 листопада 2014 р. по 1 травня 2017 р. в сумі 293 грн. 05 коп. на кожну дитину, а всього 586 грн. 10 коп.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції належним чином оцінені обставини щодо сімейного та матеріального стану відповідача, наявність підстав для зменшення розміру неустойки, яка виникла за період з 25 листопада 2014 р. по 1 травня 2017 р. до 293 грн. 05 коп. на кожну дитину, а всього 586 грн. 10 коп., виходячи при цьому з положень п. 2 ст. 196 СК України.

На час розгляду справи в апеляційному порядку, за твердженням ОСОБА_7, діти продовжують проживати разом з ним.

За таких обставин висновок суду про стягнення з відповідача пені у присудженому розмірі можна визнати справедливим та обґрунтованим.

До вірного висновку прийшов суд першої інстанції і в частині задоволення позову, щодо стягнення судових витрат в сумі 640 грн. та відмови в задоволенні стягнення витрат повязаних з наданням правової допомоги.

У відповідності до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать в числі інших, витрати на правову допомогу.

У відповідності до ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця у галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Матеріали справи містять адвокатське свідоцтво (а.с. 40), договір про надання правової допомоги адвокатом ОСОБА_11 ОСОБА_6 від 13 січня 2017 р. (а.с. 39) та додаткову угоду до нього (а.с. 51), а також акт виконаних робіт на суму 4 160 грн. від 04 квітня 2017 р., укладений від ОСОБА_6 та ОСОБА_11 та підписаний від імені ОСОБА_6 ОСОБА_12 (а.с. 52) Як вбачається із зазначеного акту на надання правової допомоги було витрачено 7 годин згідно договору про надання правової допомоги, вартість послуг однієї години роботи часу адвоката визначена сторонами і складає 480 грн. (зустріч, усна консультація клієнта, ознайомлення з матеріалами справи) та 640 грн.(складання документів, представництво інтересів у суді першої інстанції).

Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88 ЦПК.

Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2012 р. № 4191 -VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Відповідно до ст. 1 даного Закону розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Відповідно до п.48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 р. витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Отже, стороні, на користь якої прийняте рішення, для отримання відшкодування витрат на правову допомогу слід довести: факт і тривалість надання їй правової допомоги; факт надання допомоги адвокатом або іншим фахівцем у галузі права; факт оплати правової допомоги. При розрахунку розміру відшкодування має враховуватися час на надання правової допомоги: 1) у судовому засіданні; 2) під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; 3) під час ознайомлення з матеріалами справи в суді.

Судом правомірно було враховано те, що позивачем на підтвердження своїх вимог про стягнення витрат за надання правової допомоги до суду першої інстанції не надано документально підтвердженого оригіналу платіжного документу, в той же час як до апеляційної скарги долучено копію квитанції № 1 від 04 березня 2017 р. про сплату ОСОБА_6 на підставі акту виконаних робіт за надання юридичних послуг 4 160 грн. адвокату ОСОБА_11

В свою чергу колегія суддів вважає ксерокопії квитанцій про сплату грошей за отриманні юридичні послуги в суді першої інстанції, надану суду апеляційної інстанції, не належним доказом витрат на правову допомогу.

На ряду з викладеним колегію суддів критично оцінює і сам акт виконаних робіт, оскільки з його змісту вбачається, що станом на дату його складання 04 квітня 2017 р. адвокат використав одну годину на ознайомлення з матеріалами справи, в той час як зазначені матеріали справи не містять заяви адвоката ОСОБА_11 про ознайомлення з ними. Шодо складання позовної заяви то вона було подана іншим представником ОСОБА_6 ОСОБА_8, який діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності. Що ж до представництва інтересів клієнта у суді першої інстанції, то зазначено, що адвокатом надано послуги які в своїй сукупності становлять дві години, тоді як знову ж таки виходячи з дати його складання 04.04.2017 р., засідання у справі продовжувалися до моменту ухвалення 15 травня 2017 р. судом рішення у даній справі. Проте матеріали справи не містять відповідного розрахунку часу .

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що відсутні належні та допустимі, в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, докази на підтвердження факту надання правової допомоги, що слугувало підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

За викладених обставин, суд апеляційної інстанції не знаходить підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення в розумінні положень визначених ст. 309 ЦПК України, а доводи апеляційної скарги носять суб'єктивний характер.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_13 - відхилити.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції на протязі двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді :