Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2017 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Протасова О. М. ,

при секретарі Кривенко О. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 сільської ради Білоцерківського району, третя особа : ОСОБА_4 про визнання недійсним рішення та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку та свідоцтва про право на спадщину, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з даним позовом мотивуючи тим, що вона є власником 1/4 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських споруд, який знаходиться в селі Фурси по вулиці Радянській 183 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 03 вересня 2002 року. Відповідачка по справі має на праві власності 1/2 частину вказаного будинку та 1/4 частина належить ОСОБА_4. Свою частку будинку позивачка отримала в спадок після батька ОСОБА_5, який помер 13 січня 2002 року. В вересні 2016 року позивачкі стало відомо, що земельна ділянка площею 0,2499 та на якій розміщена частина будинку, власником яякої являється вона, в АДРЕСА_1 була передана у власність ОСОБА_6 Якилині Степанівні рішенням виконкому ОСОБА_3 сільської Ради від 12 вересня 2000 року № 75. А після смерті ОСОБА_6 дану земельну ділянку переоформила на підставі свідоцтва про право на спадщину на своє імя ОСОБА_2. Таким чином померла ОСОБА_6 Якилина Степанівна незаконно оформивши право власності на земельну ділянку, якою користувався батько позивачки ОСОБА_5 позбавила цього права користування, розпорядившись земельною ділянкою шляхом передання її у власність відповідачці по справі. Таким чином, позивачка, маючи у власності частку будинку не має можливості користуватися земельною ділянкою, яка знаходиться під будинком за адресою с. Фурси вулиця Радянська 183, тому змушена звертатись до суду за захистом своїх прав. А тому позивачка просила суд визнати недійсним рішення виконкому ОСОБА_3 сільської Ради від 12 вересня 2000 року № 75 та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку та свідоцтво про право на спадщину, витребувати у відповідачки свідоцтво про право на спадщину відане їй після смерті ОСОБА_6 на земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: вул. Радянська, 1836, с. Фурси, Білоцерківського району, Київської області.

Позивач в судове засідання не зявилась, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином, надала до канцелярії суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 сільська рада в судове засідання свого представника не направила, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином, причини неявки суду невідомі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилась, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином, надала до канцелярії суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов визнала в повному обсязі.

Третя особа ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилась, про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду невідомі.

Відповідно до п.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

В судовому засіданні встановлено, що позивач є власником 1/4 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських споруд, який знаходиться в селі Фурси по вулиці Радянській 183 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 03 вересня 2002 року після померлого ОСОБА_5

Померлому ОСОБА_5 вище вказана частина будинку належала на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконавчим комітетом ОСОБА_3 сільської ради 10 липня 1988 року і зареєстрованого в Білоцерківському бюро технічної інвентаризації за № 90, книга № 1.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельній ділянці розташований один цегляний будинок, житловою площею 98,0 м.кв., хлів-літня кухня, зазначені в плані літерою «Б», гараж «В», погріб «Г», хлів-гараж, погріб «Е,е/пд», вбиральня «Ж» огорожа №1-3, замощення №4 та гараж «К».

Також судом встановлено, відповідачка по справі має на праві власності 1/2 частину вказаного будинку, в свою чергу ОСОБА_4 належить 1/4 частина вище вказаного будинку.

З наявних в матеріалах справи доказів, а саме повідомлення ОСОБА_3 сільської ради, вбачається, що земельна ділянка площею 0,2499 та на якій розміщена частина будинку, власником якої є позивачка, в АДРЕСА_1 була передана у власність ОСОБА_6 Якилині Степанівні рішенням виконкому ОСОБА_3 сільської Ради від 12 вересня 2000 року № 75. Після смерті ОСОБА_6 дану земельну ділянку переоформила на підставі свідоцтва про право на спадщину на своє імя ОСОБА_2.

Встановлено, що між сторонами виник спір, щодо фактичного користування їхніми земельними ділянками.

При вирішенні даного позову суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.17 Земельного Кодексу України передача земельних ділянок у колективну та приватну власність провадиться Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки. Громадяни, заінтересовані у передачі їм у власність земельних ділянок із земель запасу, подають заяву про це до сільської, селищної, міської, а у разі відмови - до районної, міської, в адміністративному підпорядкуванні якої є район, Ради народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розмір і місце розташування ділянки, мета її використання і склад сім'ї. Передача у власність земельної ділянки, що була раніше надана громадянину, провадиться сільськими, селищними, міськими Радами народних депутатів за місцем розташування цієї ділянки для: будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва у розмірах згідно із статтями 57 і 67 цього Кодексу.

За ст.118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки.

Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Отже, згідно зазначених правових норм, на підставі технічної документації громадянин має право приватизувати ту земельну ділянку, яка перебуває у його користуванні.

Відповідно до статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності та його державної реєстрації, а відповідно до статті 126 ЗК України (в редакції на час отримання земельної ділянки сторонами) таким документом був державний акт, форма якого затверджується Кабінетом Міністрів України.

Так, за частиною 1 ст. 155 Земельного Кодексу України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушується права особи, щодо володіння, користування, чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування має право прийняти рішення про припинення права власності на земельну ділянку чи права користування нею лише в порядку, з підстав і за умов, передбачених ст.ст. 140-149 ЗК України.

Підставою припинення права користування земельною ділянкою відповідно до ст. 141 ЗК України є: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою. Припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки (ч. З ст. 142 ЗК України).

Встановлено, що позивачка добровільно відмови від права користування земельною ділянкою не надавала, ОСОБА_3 сільська рада Білоцерківського району Київської області рішення щодо припинення права власності земельною ділянкою по вул. Радянська, 183 в с. Фурси Білоцерківського району Київської області не приймала.

Відповідно до ст. 152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів

Відповідно до ст. 373 ЦК України, право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Відповідно до ст. 183 ЗК України завданням землеустрою є:... в) встановлення на місцевості меж адміністративно-територіальних одиниць, територій з особливим природоохоронним, рекреаційним і заповідним режимами, меж земельних ділянок власників і землекористувачів. Землеустрій передбачає: ... ґ) складання проектів впорядкування існуючих землеволодінь і землекористувань та створення нових; д) складання проектів відведення земельних ділянок, (ст. 184 ЗК України).

Відповідно до ст. 198 ЗК України, кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок.

Відповідно до ч. 2. ст. 198 ЗК України, кадастрова зйомка включає: а) геодезичне встановлення меж земельної ділянки; б) погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами; в) відновлення меж земельної ділянки на місцевості; г) встановлення меж частин земельної ділянки, які містять обтяження та обмеження щодо використання землі; ґ) виготовлення кадастрового плану.

Відповідно до абзацу другого ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 10 ст. 59 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції або Законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Згідно ч. 1 ст. 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Згідно ст. 378 ЦКУ право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом.

Відповідно пп.. г, ґ п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004р. № 7 Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ (Із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду N 2 (v0002700-10 ) від 19.03.2010 передбачено: г) громадяни та юридичні особи зберігають право на земельні ділянки (пункт 7 розд. X "Перехідні положення" ЗК ( 2768-14 ), одержані ними до 1 січня 2002 р. у власність, у тимчасове користування або на умовах оренди в розмірах, що були раніше передбачені чинним законодавством; ґ) при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 p., згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК ( 2768-14 ) до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження.

Встановленим є те, що відповідно до державного акту на право приватної власності на землю виданого ОСОБА_6 25 липня 2001 року, остання отримала у приватну власність земельну ділянку площею 0,3464 га в межах згідно з планом. Земельна ділянка розташована на території с. Фурси, вул. Радянська, 183. Землю передано для ведення особистого підсобного господарства 0,965 га, будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських споруд 0,2499 га.

При виготовленні документації для приватизації земельної ділянки ОСОБА_6 в 2001 році не було враховано фактичне користування земельною ділянкою, а також не зазначено в кадастровому плані розміщення об'єктів нерухомості розташованих на земельній ділянці.

Отже, на підставі викладеного, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 сільська рада в порушення норм ст. 19 Конституції України, ч. 6 ст. 118, ст. 183, ст. 186 Земельного кодексу України незаконно затвердила проект землеустрою та передала у власність земельну ділянку ОСОБА_6, що порушує права позивача. Таким чином, позов підлягає до задоволення.

Щодо строків позовної давності, слід зазначити, що згідно погосподарської книги та рішення ОСОБА_3 сільської ради від 12.09.2000 року № 75 за позивачем закріплена земельна ділянка, якою позивач безперешкодно користувалася. Але, як було встановлено, з 2016 року позивач не має змоги в повній мірі користуватися частиною земельної ділянки через існуючий спір з відповідачкою.

Згідно ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Враховуючи все вищенаведене та керуючись ст.. 21,256,261,373 ЦК України, ст.ст. 17,118,125,141,142, 152,183,184,186,198ЗК України, ст. 1,28 Закону України "Про землеустрій", ст.ст.3,10, 59,60, 88,209, 212-215 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати недійсним та скасувати рішення виконкому ОСОБА_3 сільської ради Білоцерківського району від 12.09.2000 року № 75 в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянам у власність щодо гр.. ОСОБА_6 Якилини Степанівни, площею 0,3464 га для для ведення особистого підсобного господарства, будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських споруд за адресою: вул. Радянська, 183, с. Фурси, білоцерківського району, Київської області.

Визнати недійсним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку серії ІІІ-КВ № 088826, виданий 25 липня 2001 року ОСОБА_3 сільською радою, на ім'я ОСОБА_6 Якилини Степанівни, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за № 260.

В задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Суддя ОСОБА_7