Справа № 645/2162/17
Провадження № 2-з/645/54/17
У Х В А Л А

іменем України

01 серпня 2017 року м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова, у складі:

головуючого судді Шарко О.П.,

Секретаря судових засідань ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у загальному розмірі 140000 гривень.

Ухвалою судді від 1 серпня 2017 року провадження у справі відкрито.

Також позивач надав суду заяву про забезпечення позову, в якій просить суд забезпечити позов шляхом накладення арешту на все майно, що належить відповідачу, оскільки невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, через неможливість виконання рішення в добровільному порядку з урахуванням позиції та протиправної поведінки відповідача.

Враховуючи, що розгляд справи відбувається у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, розглянувши заяву про забезпечення позову, з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, не вбачає підстав для задоволення заяви, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

У заяві про забезпечення позову позивачем не зазначено, на яке саме майно має бути накладений арешт, не вказано його місцезнаходження, не надано суду доказів про приналежність будь-якого майна відповідачу, що не відповідає вимогам ст.. 151 ЦПК України.

Частиною 3 ст. 152 ЦПК України передбачено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно пунктами 1, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч. 4 ст. 151 ЦПК України), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Зазначені заявником обставини, що викладені у заяві про забезпечення позову, не обґрунтовують необхідність в застосуванні даного виду забезпечення позову.

У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Із змісту заяви про забезпечення позову не вбачається достатніх причин для вжиття цих заходів, заява про забезпечення позову ґрунтується лише на припущеннях позивача..

Позивачем взагалі не зазначено у заяві про забезпечення позову взагалі, чим невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи не уможливити виконання рішення суду.

У відповідності до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» із змінами від 12.06.2009 року, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів.

Крім цього, жодних доказів на підтвердження доводів клопотання про забезпечення позову позивачем не додано. Доказів того, що дані обставини не підлягають доведенню згідно Закону (є загально відомими або приюдиційними фактами) не зазначено.

Відповідно до ч.8 ст. 153 ЦПК України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог ст.. 151 ЦПК України, повертає її заявнику, про що постановлює ухвалу.

У відповідності до п.2 ч.1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року №3674 сплачена сума судового збору повністю повертається за ухвалою суду у разі повернення заяви.

Беручи до уваги вищевикладене, суд вважає можливим повернути сплачені та не використані кошти судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 151, 153 ч.8 Цивільного процесуального кодексу України, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди повернути заявнику.

Зобовязати Управління державної казначейської служби у Немишлянському районі м. Харкова Харківської області () повернути ОСОБА_2 сплачений судовий збір у розмірі 320 грн. 00 коп., який було сплачено на р/р 0010, МФО 851011.

Ухвала набирає чинності після закінчення терміну на апеляційне оскарження, а у випадку її оскарження після розгляду апеляційної скарги судом апеляційної інстанції.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної строки в п`тиденний строк з дня винесення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Надруковано в нарадчій кімнаті.

Суддя Фрунзенського районного суду О. П. Шарко