АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого-судді Кулянди М. І.

суддів: Одинака О.О., Яремка В.В.,

секретар Чебуришкіна Н.Ю.

за участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання договору позики недійсним за апеляційною скаргою ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_4, на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 14 червня 2017року,

встановила:

У вересні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання договору позики недійсним.

Посилається на те, що в травні 2016 року йому стало відомо про відкриття виконавчого провадження по виконавчому листу від 21 вересня 2015 pоку, який видано на підставі заочного рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 20 серпня 2015 pоку, яким стягнуто з нього на користь ОСОБА_4 144 900 гривень боргу за договором позики, яке ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 13 червня 2016 року було скасоване і на даний час рішення ще не прийнято.

Зазначає, що коштів у ОСОБА_4 не позичав, а розписка, датована 30 травня 2013 pоку, складена ним не на підтвердження договору позики, а як забезпечення іншого зобовязання повернення йому вартості транспортного засобу, в розмірі 6 900 доларів США, в разі неможливості зняття арешту із вказаного автомобіля.

Просив суд визнати договір позики, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, на підтвердження якого надано розписку від 30 травня 2013 року, недійсним.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 14 червня 2017 року позов задоволено.

Визнано договір позики, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, на підтвердження якого надано розписку від 30 травня 2013 року, недійсним.

Справа № 727/6677/16-ц Провадження №22-ц/794/907/17 Категорія 27

Головуючий у 1-й інстанції Слободян Г. М. Доповідач Кулянда М.І.

Вирішено питання про судові витрати.

На дане рішення ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Просить рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 14 червня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи позов та визнаючи договір позики недійсним суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 надав відповідачу розписку від 30 травня 2013 року не на підтвердження отримання за договором позики грошових коштів, а як забезпечення виконання іншого зобовязання повернення відповідачу вартості транспортного засобу в розмірі 6900 доларів США, у випадку неможливості зняття арешту із автомобіля.

Однак, з таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна.

Як вбачається з матеріалів справи 05 вересня 2012 року за ОСОБА_3 було зареєстровано PEUGEOT PARTNER, державний номер НОМЕР_1.

21 червня 2013 року вказаний автомобіль був знятий з обліку, на підставі доручення ВТЕ-092615 від 30 травня 2013 року.

Довіреністю від 20 листопада 2012 року ОСОБА_3В, уповноважив ОСОБА_4, який є відповідачем по справі, управляти, розпоряджатися, знімати з обліку в органах ДАІ та інше, належним йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії СА0339440, виданого ВРЕР для обслуговування м. Чернівці при УДАЇ УМВС України в Чернівецькій області 20 листопада 2012 року, транспортного засобу марки PEUGEOT PARTNER, державний номер НОМЕР_1, кузов №VF3GB9YWC8N009410 (а.с.8).

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 жовтня 2012 р. у справі № 3/712/8140/12 на позивача було накладено штраф в розмірі 25 968 гривень 48 коп. та в звязку з цим, 04 січня 2013 року, державним виконавцем Першотравневого відділу державної виконавчої служби Чернівецького міського управління юстиції відкрито виконавче провадження (а.с.9).

В звязку з несплатою штрафу ОСОБА_3, 07 лютого 2013 року, державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошено заборону на його відчуження, якою накладено арешт на зареєстровані на його ім'я транспортні засоби, в тому числі і на автомобіль марки PEUGEOT PARTNER, державний номер НОМЕР_1, який відчужено ОСОБА_4, оскільки останній його так і не зняв з обліку (а.с.11).

30 травня 2013 року ОСОБА_3, була написана розписка про те, що він винен ОСОБА_4 6 900 доларів США, які зобовязався віддати до кінця 2013 року.

Однак, вказана розписка, яка надана ОСОБА_3, в рахунок повернення позики ОСОБА_4, не свідчить про укладення між сторонами договору позики, оскільки вона надавалась позивачем, як гарантія повернення транспортного засобу PEUGEOT PARTNER, державний номер НОМЕР_1 або його вартості, який за усним договором доручення ОСОБА_3 мав придбати зазначений автомобіль для ОСОБА_4, за кошти, які були передані ним, що вказані в розписці.

Зазначені обставини не заперечувались представниками сторін.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 08 червня 2016 року у справі № 6-1103цс16.

Договір позики є двостороннім правочином, а також одностороннім договором, адже після його укладення всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або відповідної кількості речей того ж роду й такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 18 січня 2017 року у справі № 6-2789цс16.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

У справі встановлено, що між сторонами договір позики грошей не укладався, а наявна розписка, надана на підтвердження виконання усного доручення, з приводу придбання автомобіля та забезпечення його звільнення з під арешту.

В звязку з вищенаведеним, вимоги ОСОБА_3 про визнання договору позики недійсним, який не укладався, задоволенню не підлягають.

Отже, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 606 гривень 32 коп., в рахунок відшкодування витрат понесених на оплату судового збору за подання до суду апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 307, 309 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_4, задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 14 червня 2017 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання договору позики недійсним відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 606 гривень 32 коп. в рахунок відшкодування витрат понесених на оплату судового збору за подання до суду апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Кулянда М.І.

Судді: Одинак О.О.

ОСОБА_5