Справа № 738/770/17 Провадження № 22-ц/795/1706/2017 Категорія -цивільнаГоловуючий у I інстанції -Слісар А. В. Доповідач - Бечко Є. М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 серпня 2017 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіБечка Є.М.,
суддів:Євстафіїва О.К., Шарапової О.Л.,
при секретарі:Нечасному О.Л.,
за участю:представника позивача ОСОБА_5, представника відповідача ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на рішення Менського районного суду Чернігівської області від 20 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, Менської міської ради Менського району Чернігівської області про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на нерухоме спадкове майно,

третя особа - приватний нотаріус Менського районного нотаріального округу Новик Віра Петрівна,

в с т а н о в и в:

Рішенням Менського районного суду Чернігівської області від 20 липня 2017 року задоволено позов ОСОБА_9, встановлено юридичний факт, що ОСОБА_11, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року в м.Мена Менського району Чернігівської області є рідним братом ОСОБА_12, що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року в м.Мена Менського району Чернігівської області; визнано за ОСОБА_9 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 в порядку спадкування після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_12

Не погоджуючись з даним рішенням ОСОБА_7 та ОСОБА_8 звернулись до суду з апеляційною скаргою та, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просили рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_9

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що ОСОБА_12, яка є двоюрідною сестрою апелянтів, ніколи не мала прізвища «Зенькіна», про що неправдиво стверджує у своїй позовній заяві позивач. Тому вважають, що ОСОБА_9 належним чином не обґрунтував своїх доводів про родинні відносини між померлим батьком позивача та ОСОБА_12, в позовній заяві позивач лише вказує на наявність у нього труднощів для документального підтвердження родинних відносин між померлими.

Також апелянти зазначають, що померлий ОСОБА_11 є батьком позивача та має інше по батькові, ніж померла ОСОБА_12, що підтверджує їх походження від різних батьків.

Апелянти вважають, що суд не вірно оцінив документальні докази та покази свідків, саме рішення базується лише на припущеннях.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_9 суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_11, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року є рідним братом ОСОБА_12, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, оскільки у них спільна мати ОСОБА_13, що підтверджується матеріалами справи та наданими у судовому засіданні показами свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 Також суд задовольнив вимоги про визнання за позивачем права власності на спірний будинок, оскільки він належав на праві власності померлій ОСОБА_12, даний будинок входить до складу спадщини і позивач вчасно звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщину, однак із за відсутності правовстановлюючих документів на даний будинок, нотаріус не могла видати свідоцтво про право на спадщину.

З таким висновком колегія суддів апеляційного суду повністю погоджується.

За приписами ст.ст.10, 11 та 60 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені факти, що мають юридичне значення, від яких залежить виникнення, зміна, припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо за законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

В пункті 7 Постанови Пленуму ВСУ від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо твердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину.

Судом встановлено, що ОСОБА_11 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 року, що підтверджується копією запису акта про народження №86. Батьками записані ОСОБА_16, 28 років, та ОСОБА_17, 19 років (а.с.13).

З копії свідоцтва про смерть вбачається, що ОСОБА_11 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року у віці 49 років (а.с.12). Померлий являється батьком позивача - ОСОБА_9 (а.с.14).

З копії запису акта про народження №75 ОСОБА_18 народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 року. З відомостей про матір записано - ОСОБА_17, Українка, 32 років, всього дітей у матері - двоє (а.с.9). Відомостей про батька дитини не значиться, однак за бажанням матері дитині зазначено прізвище - ОСОБА_24 (а.с.9 зворот).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року у віці 57 років померла ОСОБА_12 (а.с.8).

Виконавчим комітетом Менської районної ради надано копію запису акта про одруження №34 з якого вбачається, що 03 липня 1968 року ОСОБА_19 та ОСОБА_13 уклали шлюб (а.с.10).

ОСОБА_13 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 року у віці 83 роки (а.с.11).

ОСОБА_13 подарувала житловий будинок в АДРЕСА_1, що належав їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_6 року ОСОБА_19 - ОСОБА_12 (а.с.74-75, 76)

Згідно копії довідки від 23 січня 2009 року №15 виданої Менською міською радою Чернігівської області, ОСОБА_13 проживала і була зареєстрована АДРЕСА_1 разом із дочкою ОСОБА_20.

Як вбачається із свідоцтва про смерть ОСОБА_12 померла у віці 57 років у м.Мена Чернігівської області, яка відповідно до копії довідки (а.с.115) та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_11 був сином ОСОБА_21. Також вірно встановлено, що ОСОБА_12 є донькою ОСОБА_21, а тому ОСОБА_11 та ОСОБА_12 є рідними братом та сестрою по матері. З цих підстав судом правомірно і законно задоволено вимогу про встановлення юридичного факту.

ОСОБА_9, позивач являється сином ОСОБА_11 (а.с.14)

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1225 ЦК України встановлено, що до спадкоємців житлового будинку переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій він розміщений.

Зважаючи на вимоги ч.3 ст.1266 ЦК України племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Згідно ст.1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину на протязі шести місяців з часу відкриття спадщини, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Статтею 1297 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

ОСОБА_9 звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після тітки ОСОБА_12, однак нотаріус постановою відмовила видати позивачу свідоцтво про право на спадщину за законом, оскільки на житловий будинок з надвірними спорудами будинок АДРЕСА_1 не були надані правовстановлюючі документи.

Згідно п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільних законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст.392 ЦК України).

Посилання апелянтів, що матеріали справи не містять доказів родинних зв'язків позивача з ОСОБА_12 не заслуговують на увагу, оскільки в справі містяться письмові докази, щодо родинних відносин між ОСОБА_22, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року в м.Мена та ОСОБА_12, що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року в м.Мена, дані докази узгоджуються з показаннями свідків і належним чином досліджені судом першої інстанції та перевірені апеляційним судом. Крім того, зі спадкової справи вбачається, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 лише звернулися з заявами про прийняття спадщини, однак на підтвердження своїх родинних відносин з спадкодавцем доказів не надали, майнових вимог, щодо спадкового майна стороною відповідача позивачу не пред'явлено. Направлення відповідачами заяв про прийняття спадщини до нотаріуса носить формальний характер.

Також факт родинних відносин підтверджується і домовою книгою, де зазначено, що в будинку АДРЕСА_2 мешкали та були зареєстровані ОСОБА_17, 1926 року народження, її син ОСОБА_11 1945 року народження, ОСОБА_23, 1930 року народження.

Інші доводи апелянтів зводяться до незгодою апелянтів з рішенням суду першої інстанції щодо родинних зв'язків позивача та спадкодавця.

Відповідно до ст.ст.10,11 ЦПК України суд розглядає справи у межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів.

Крім того згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень.

Таким чином, судова колегія вважає, що висновки суду відповідають вимогам закону та обставинам справи.

За змістом ст.ст.307, 308 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З мотивів викладених вище, колегія суддів вважає, що судом повно і всебічно з'ясовані обставини справи, висновки відповідають цим обставинам і набутим доказам, характер правовідносин між сторонами визначений правильно, норми матеріального і процесуального права при розгляді спору не порушені, застосовані правильно.

По справі ухвалено законне і обґрунтоване рішення, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав вважати, що спір вирішено неправильно.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 та ОСОБА_8 відхилити.

Рішення Менського районного суду Чернігівської області від 20 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: