Справа № 139/619/17
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 серпня 2017 року Мурованокуриловецький районний суд Вінницької області в складі: головуючої - судді Тучинської Н.В.,

з участю: позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Мороза А.А.,

та секретаря судового засідання Хонькович Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Муровані Курилівці справу за позовом ОСОБА_1 до Комунальної установи «Мурованокуриловецька лікарня планового лікування» про зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 перебуває у трудових правовідносинах з відповідачем - КУ «Мурованокуриловецька ЛПЛ» і є ліквідатором аварії на ЧАЕС 1 категорії. Відповідно до п. 22 ст. 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, віднесеним до категорії 1 надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати терміном 14 робочих днів на рік.

Посилаючись на лист Міністерства праці України від 12 лютого 1997 року № 10/2-493, відповідач надає ОСОБА_1 додаткову відпустку терміном 16 календарних днів.

Вважаючи, такі дії відповідача незаконними, ОСОБА_1 28 липня 2017 року звернувся до суду з відповідним позовом та просить: зобов'язати Комунальну установу «Мурованокуриловецька ЛПЛ» рахувати його додаткову відпустку відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» 14 робочих днів, а не 16 календарних та надати йому недонараховані дні додаткової відпустки за 20 років і оплатити їх з індексацією.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримав подану ним позовну вимогу з підстав, наведених у позовній заяві. Зокрема, наголосив, що в КУ «Мурованокуриловецька ЛПЛ» встановлено п'ятиденний робочий тиждень. Таким чином, аби дотримати вимог Закону України «Про відпустки», надану йому Законом України «Про статусі соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» додаткову відпустку слід було б рахувати за формулою: 14 робочих днів відпустки за Законом х 7 днів у тижні : 5 робочих днів у тижні = 19,6 календарних днів. Тобто, передбачена п. 22 ст. 20 Закону України «Про статусі соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» додаткова відпустка у календарних днях мала б тривати не менше 20 днів. Відповідач надав перевагу не Закону, яким визначено п'ятиденний робочий тиждень, а листу Міністерства праці України від 12 лютого 1997 року, і таким чином замість відпустки терміном у 14 робочих днів з року в рік надає відпустку у 12 робочих днів.

Представник відповідача КУ «Мурованокуриловецька ЛПЛ» Мороз Анатолій Анатолійович позов не визнав, пояснив, що, оскільки тривалість відпустки, яка надається особам, віднесеним до категорії 1 потерпілих внаслідок Чорнобильської катастрофи до прийняття Закону України «Про відпустки» становила 14 робочих днів, а бо в перерахунку на календарні дні - 16, то її тривалість збереглася і після введення в Україні п'ятиденного робочого тижня. Тому КУ «Мурованокуриловецька ЛПЛ» надавала та надає ОСОБА_1 вказану додаткову відпустку тривалістю 16 календарних днів, у зв'язку з чим, вимога позивача, щодо компенсації недонарахованих днів додаткової відпустки не може бути задоволена.

Розглянувши справу в судовому засіданні, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з'ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача та заперечення відповідача, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного висновку:

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває у трудових правовідносинах із Комунальної установи «Мурованокуриловецька лікарня планового лікування», а також, що він є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, 1 категорії (а.с. 4).

Ці обставини сторонами не оспорюються.

Спірним є питання про тривалість додаткової відпустки, передбаченої п. 22 ст. 20 Закону України «Про статусі соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Так, цією нормою визначено, що особам, віднесеним до категорії 1 надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати терміном 14 робочих днів на рік.

Статтею 74 КЗпП України передбачено, що громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати.

Стаття 76 КЗпП України передбачає види щорічних додаткових відпусток та їх тривалість, які надаються працівникам: за роботу із шкідливими і важкими умовами праці; за особливий характер праці; в інших випадках, передбачених законодавством.

Тривалість щорічних додаткових відпусток, умови та порядок їх надання встановлюються нормативно-правовими актами України.

Сторони стверджують і не заперечують, що з моменту набрання чинності Законом України «Про відпустки» ОСОБА_1 надавалася і надається додаткова відпустка, передбачена п. 22 ст. 20 Закону України «Про статусі соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у перерахунку на календарні дні і становить 16 календарних днів.

З 1 січня 1997 року введено в дію Закон України «Про відпустки» № 504/96-ВР від 15 листопада 1996 року, за винятком статті 7, 8 і частини першої статті 10, які вступили в силу з 1 січня 1998 року.

До введення в дію Закону України «Про відпустки» щорічні відпустки надавалися в робочих днях. Роз'ясненням Держкомпраці СРСР та ВЦРПС від 08 квітня 1967 року № 4/П-10 передбачалося, що при введенні на підприємствах, в установах і організаціях п'ятиденного робочого тижня, чергова та додаткова відпустка повинні надаватися робітникам та службовцям на встановлену чинним законодавством кількість робочих днів по календарю, а не по графіку. За рахунок другого дня відпочинку за тиждень тривалість відпустки не збільшується. За таких умов, при п'ятиденному робочому тижні вихідні дні у суботу враховувалися при визначенні щорічної відпустки і не збільшували її загальної тривалості.

Статтею 5 Закону України «Про відпустки» встановлено, що тривалість відпусток визначається цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами України і незалежно від режимів та графіків роботи розраховується в календарних днях.

Пунктом 2 постанови Верховної Ради України від 15 листопада 1996 року № 505/96-ВР «Про порядок введення в дію Закону України «Про відпустки», передбачено зберегти відпустки раніше встановленої загальної тривалості за працівниками, які користувалися відпусткою більшої загальної тривалості, ніж визначена відповідно до законів та інших нормативно-правових актів України, на весь час їх роботи на даному підприємстві, в установі, організації на посадах, професіях, роботах, що давало їм право на цю відпустку, та за наявності умов, за якими вона надавалася.

Відповідно до зазначеного, а також враховуючи те, що до введення в дію Закону України «Про відпустки» особам, віднесеним до категорії 1 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, надавалася додаткова відпустка за графіком шестиденного робочого тижня і вихідний день у суботу включався в тривалість відпустки, перерахунок тривалості щорічної основної і додаткової відпусток з робочих в календарні дні має провадитися за формулою: N к.д. = N р.д. х7 : 6, де N к.д. - тривалість відпусток в календарних днях; N р.д. - тривалість відпустки в робочих днях; 7 - тривалість тижня в календарних днях; 6 - тривалість тижня в робочих днях, за якою обчислювалась тривалість відпустки до прийняття Закону України «Про відпустки».

Таким чином, додаткова відпустка із збереженням заробітної плати строком 14 робочих днів на рік, передбачена п. 22 ст. 20 Закону України «Про статусі соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у перерахунку на календарні дні становить 16 календарних днів (14х7:6=16,3).

Враховуючи те, що загальна тривалість відпустки у зв'язку з перерахунком не зменшується, не вбачається порушення норми статті 22 Конституції України щодо недопущення звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів.

З врахуванням вище наведеного, суд прийшов до висновку, що відповідач не порушує право позивача на додаткову відпустку, передбачену п. 22 ст. 20 Закону України «Про статусі соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», не обмежує тривалість такої відпустки і діє в межах діючого законодавства, а тому позовна вимога є безпідставною і необґрунтованою, в її задоволенні слід відмовити.

Керуючись: ст. 22 Конституції України, ст. 20 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", ст.ст. 1, 4, 5, 74, 76 Закону України "Про відпустки", ст.ст. 2, 10, 60, 212, 213, 215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1 відмовити в позові до Комунальної установи «Мурованокуриловецька лікарня планового лікування» про зобов'язання вчинити певні дії.

Рішення може бути оскаржено сторонами в апеляційному порядку до апеляційного суду Вінницької області через Мурованокуриловецький районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя:______________________