Справа № 489/8625/14-ц
Номер провадження 4-с/489/48/17
УХВАЛА

23 серпня 2017 р. м. Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого - судді Тихонової Н.С.,

секретаря - Недавньої А.С.,

за участю:

представника скаржника - ОСОБА_1,

державного виконавця - Іванченко І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві скаргу ОСОБА_2 на вимогу та бездіяльність державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби міста Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області,

ВСТАНОВИВ:

В липні 2017 р. ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби м. Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області.

Вказував на те, що на виконанні в Інгульському ВДВС м. Миколаїв перебуває виконавче провадження з виконання виконавчого листа по справі №489/8625/14-ц за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Проте під час виконання рішення суду по зазначеній справі вимога державного виконавця надати йому безперешкодний доступ до приміщення без мотивованого рішення суду є неправомірною. Також вважає, що державний виконавець зобов'язаний був звернутись до суду з поданням про заміну сторони виконавчого провадження, оскільки змінився власник стягувача.

Посилаючись на вищевикладене, скаржник просить суд визнати неправомірною вимогу державного виконавця Інгульського ВДВС ОСОБА_3 щодо надання йому безперешкодного доступу до приміщення за адресою АДРЕСА_1, що належить на праві власності скаржнику, для проведення виконавчих дій без мотивованого рішення суду. Також просив визнати неправомірною бездіяльність щодо не вчинення ним дій, направлених на заміну вибулої сторони ПАТ КБ Приватбанк, його правонаступником та зобовязати вчинити відповідні дії по заміні стягувача.

Справа призначена до розгляду в судовому засіданні.

Представник скаржника в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав в повному обсязі.

Державний виконавець в судовому засіданні проти заявлених вимог заперечував. Вказував, що виконавчі дії з примусового виконання виконавчого листа №489/8625/14-ц проводились ним у відповідності до вимог ЗУ «Про виконавче провадження» в межах наданих йому повноважень.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, суд встановив наступне.

22.05.2015 р. Ленінським районним судом м. Миколаєва було постановлено рішення по справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, відповідно до якого позовні вимоги було задоволено частково. А саме, стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №NKGDAK000100028 від 24.10.2005 р. в розмірі 137 670 грн. 12 коп., яка складається з: 43 467 грн. 17 коп. заборгованості за кредитом, 63 962 грн. 87 коп. заборгованості по процентам, 15 240 грн. 08 коп. заборгованості по комісії, 15 000 грн. 00 коп. пені. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

16.05.2016 р. Апеляційним судом Миколаївської області було винесено Рішення, відповідно до якого вищевказане Рішення суду змінено, зменшено стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» кредитної заборгованості за договором № NKGDAK000100028 від 24.10.2005 р. станом на 17.09.2014 р. з 137 670 грн. 12 коп. до 40 666 грн. 38 коп., у тому числі: 27 513 грн. 26 коп. заборгованості за процентами; 3 153 грн. 12 коп. заборгованості за комісією та 10 000 грн. 00 коп. пені.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18.01.2017 р. Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22.05.2015 р., в частині яка не змінена та не скасовано апеляційним судом, та рішення апеляційного суду Миколаївської області від 16.05.2016 р. залишити без змін.

13.06.2016 р. Ленінським районним судом м. Миколаєва по зазначеній справі був виданий виконавчий лист, який в подальшому предявлений стягувачем до Інгульського ВДВС м. Миколаїв ГТУЮ в Миколаївській області для виконання.

Згідно ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

29.06.2016 р. державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №489/8625/14-ц від 13.06.2016 р. виданого Ленінським районним судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості в сумі 40 666 грн. 38 коп.

В межах виконавчого провадження № 51496152 з виконання вищевказаного виконавчого листа державним виконавцем було направлено скаржнику вимогу бути присутнім за адресою: АДРЕСА_2 для проведення виконавчих дій з опису та арешту майна та надати державному виконавцю безперешкодний доступ до приміщення для перевірки майнового стану.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частина третя вказаної статті встановлює права державного виконавця під час здійснення виконавчого провадження, серед яких безперешкодно входити на земельні ділянки, до приміщень, сховищ, іншого володіння боржника - юридичної особи, проводити їх огляд, примусово відкривати та опечатувати їх; за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні. У разі якщо боржник без поважних причин не зявився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу.

Таким чином, законодавець розділяє право на безперешкодне входження до приміщень і примусове проникнення за наявності мотивованого рішення суду.

Частина пята статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює зобовязання боржника, серед яких утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій.

Таким чином, вимога державного виконавця про необхідність зявитися і бути присутнім при проведенні виконавчих дій, а також надання доступу до житла є правомірною і ґрунтується на правах державного виконавця та зобовязаннях боржника, встановлених Законом. Зазначення в статті 19 зобовязання боржника допускати у встановленому законом порядку виконавця до житла не передбачає необхідності наявності рішення суду про примусове проникнення, а передбачає дотримання порядку проведення виконавчих дій, таких як наприклад час проведення. Якщо боржник не надає доступу або за наявності інших перешкод, державний виконавець звертається до суду за мотивованим рішенням про примусове проникнення до житла.

При цьому, скаржник вказує на те, що стягувач ПАТ КБ «Приватбанк» вибув з правовідносин та підлягає заміні правонаступником.

Вибуття юридичної особи з правовідносин і необхідність її заміни має місце у випадку припинення юридичної особи і появою правонаступника або вибуття із зобовязання у випадку відчуження права вимоги. Про відчуження прав вимоги скаржник не зазначає та доказів цього не надає.

Частиною пять статті 15 Закону встановлено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обовязковими тією мірою, якою вони були б обовязковими для сторони, яку правонаступник замінив. У разі якщо сторона виконавчого провадження змінила найменування (для юридичної особи) або прізвище, імя чи по батькові (для фізичної особи), виконавець, за наявності підтверджуючих документів, змінює своєю постановою назву сторони виконавчого провадження.

Статтею 104 Цивільного кодексу України встановлено, що юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обовязки переходять до правонаступників. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення. Порядок припинення юридичної особи в процесі відновлення її платоспроможності або банкрутства встановлюється законом.

Як вбачається з інформації з реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців припинення юридичної особи ПАТ КБ «Приватбанк» не реєструвалось. Зміна власника юридичної особи не тягне її припинення та заміну у виконавчому провадженні.

Таким чином, позиція скаржника щодо необхідності заміни стягувача у виконавчому провадженні є хибною та не ґрунтується на законі.

Дослідивши докази, долучені до матеріалів скарги, щодо їх належності і допустимості, оцінивши їх в сукупності, суд дійшов висновку, що в задоволенні скарги належить відмовити в повному обсязі.

На підставі ст. ст. 383-386 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_2 на вимогу та бездіяльність державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби міста Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається Апеляційному суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом п`яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: Н.С. Тихонова