Справа №484/3207/16-ц 01.08.2017 01.08.2017
Провадження №22-ц/784/1705/17
Справа №484/3207/16-ц Головуючий у І інстанції Літвіненко Т.Я.
Провадження №22-ц/784/1705/17 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_1

У Х В А Л А

Іменем України

01 серпня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т. М., Кушнірової Т.Б.,

при секретарі судового засідання - Гавор В.Б.,

за участю: позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 червня 2017 року за позовом ОСОБА_2 до Миколаївського обласного центру зайнятості про визнання незаконною відмови у надані відпустки без збереження заробітної плати

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Миколаївського обласного центру зайнятості про порушення права на отримання відпустки без збереження заробітної плати.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що працює на посаді директора Первомайського міськрайонного центру зайнятості.

10 жовтня 2016 року він звернувся до відповідача із заявою про надання відпустки без збереження заробітної плати терміном 20 днів з 11 жовтня 2016 року у звязку із необхідністю догляду за хворим рідним по крові (матірю), додавши до неї всі необхідні документи.

11 жовтня 2016 року на його електронну пошту від відповідача надійшов лист, в якому його повідомлено проте, що подана ним заява перебуває «на розгляді».

Лише 25 жовтня 2016 року, після того як він отримав листа від відповідача, йому стало відомо про відмову роботодавця у наданні вказаної відпустки.

Оскільки на дату звернення до суду з даним позовом відповідачем не видано розпорядження про надання йому відпуски без збереження заробітної плати, позивач надав до суду заяву про уточнення та зміну позовних вимог.

Посилаючись на вищевикладене та змінивши у судовому засіданні свої позовні вимоги, позивач остаточно просив визнати незаконною відмову відповідача у наданні йому відпустки без збереження заробітної плати на підставі ст.84 КЗпП України, п.10 ч.1 ст.25 Закону України «Про відпустки».

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 червня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилається на необґрунтованість, необєктивність рішення суду першої інстанції, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, не відповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просив про його скасування та ухвалення нового про задоволення позову.

У запереченнях на апеляційну скаргу відповідач, посилаючись на те, що судом першої інстанції ухвалено рішення у відповідності до вимог чинного законодавства просив, залишити його без змін, відмовивши у задоволенні апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно до ст. 2 Закону України "Про відпустки", право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи (далі - підприємство).

Законом України "Про відпустки" від 15 листопада 1996 pоку № 504/96-ВР передбачено надання двох видів відпусток без збереження заробітної плати: відпусток, що надаються працівникам на підставі суб'єктивного права, тобто в обов'язковому порядку ( ст.25 Закону), і відпусток, що надаються за погодженням сторін трудових відносин - роботодавця і працівника

( ст.26 Закону).

Згідно зі п.10 ч.1 ст. 25 Закону України "Про відпустки" відпустка без збереження заробітної плати за бажанням працівника надається в обов'язковому порядку: працівникам для догляду за хворим рідним по крові або по шлюбу, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більше 30 календарних днів.

У даному випадку відпустка надається з дня, зазначеного робітником, у межах періоду, протягом якого триває обставина, яка дає право на відпустку та при наявності медичного висновку.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_2 з 09 лютого 2010 року обіймає посаду директора Первомайського міськрайонного центру зайнятості, що підтверджується наказом Миколаївського обласного центру зайнятості № 40-ос від 08 лютого 2010 року (а.с.5).

10 жовтня 2016 року він звернувся до відповідача з заявою про надання йому відпустки без збереження заробітної плати терміном 20 днів з 11 жовтня 2016 року у звязку із необхідністю догляду за хворим рідним по крові (матірю), який потребує стороннього догляду та додав до заяви документи, а саме:

- копію свідоцтва про його народження серії І-ФП № 286570 від 17 березня 1973 року, з якого вбачається, що батьками останнього є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с. 41)

- довідку серії МСЕ № 001911, виданої МСЕК 20 березня 2002 року?відповідно до якої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 є інвалідом третьої групи (а.с.42-43)

- виписку із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого від 10 жовтня 2016 року ( форма №027/о) ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, де зазначено про необхідність надання останній стороннього постійного догляду(хоча в довідці і зазначено про проходження курсу лікування, проте не зазначено період перебування хворої на стаціонарному лікуванні) ( а.с.44- 45).

Відповідно п.5.3.9 наказу Міністерства охорони здоровя України №189 від 09 квітня 2008 року « Про затвердження Положення про експертизу тимчасової непрацездатності» висновки або рекомендації про необхідність отримання відпустки без збереження заробітної плати працівникам для догляду за хворим (членом сім'ї), який потребує постійного стороннього догляду, тривалістю не більше 30 календарних днів надає лікарсько-консультаційна комісія закладу охорони здоров'я.

За приписами наказу Міністерства охорони здоровя України від 14 лютого 2012 року № 110 «Про затвердження форм первинної облікової документації та Інструкцій щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоров'я незалежно від форми власності та підпорядкування», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28 квітня 2012 року за

№ 661/20974, виписка із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ( ф.№ 027/о) - є формою первинної облікової документації, яка заповнюється лікарями закладів охорони здоровя, які надають амбулаторно-поліклінічну допомогу, при направленні хворого на консультацію в інші заклади охорони здоровя, на стаціонарне лікування та лікарями стаціонарів при виписці або у випадку смерті хворого.

У довідці серії МСЕ № 001911, виданої медико-соціальною (експертною) комісією 20 березня 2002 року ОСОБА_5 встановлено третю групу інвалідності за загальним захворюванням безстроково. Висновків та рекомендацій щодо потреби в наданні їй постійної сторонньої допомоги при встановленні групи інвалідності дана довідка не містить (а.с.42-43).

Тобто, за вказаних у заяві підстав, ОСОБА_2 могла бути надана відпустка без збереження заробітної плати для догляду за хворою матірю, яка потребує постійного стороннього догляду, оскільки це є субєктивним правом працівника за законом і така відпустка повинна бути надано обовязково, але за умови надання висновку медичного закладу про те, що вона ( хвора) потребує такого постійного стороннього догляду. Надана ним виписка із медичної карти амбулаторного ( стаціонарного) хворого ОСОБА_5 таким висновком не є, довідка МСЕК від 20 березня 2002 року таких висновків і рекомендацій не містить.

Крім того, позивачеві, як особі, яка бажає отримати відпустку без збереження заробітної плати, слід було б надати ще й висновок або рекомендації лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоровя про необхідність отримання ним як працівником відпустки без збереження заробітної плати для догляду за хворим, який потребує постійного стороннього догляду. А відтак спростовує його доводи про те, що судом зроблено висновок про надання висновку вищевказаної комісії саме його матері.

Приймаючи до уваги вищевикладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність відмови відповідача у задоволенні заяви позивача про надання йому відпустки без збереження заробітної плати.

За такого в силу ст.308 ЦПК України підстав для скасування оскаржуваного рішення суду колегія суддів не вбачає.

Відповідно до Порядку організації та проведення медико-соціальної експертизи втрати працездатності, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України №221 від 04 квітня 1994 року, яка була чинною на час призначення інвалідності ОСОБА_5 і в даний час втратила чинність), Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 року N 1317 саме медико-соціальні експертні комісії визначають ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов'язане ушкодження здоров'я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням ними трудових обов'язків. Отже, рішення щодо необхідності надання постійного стороннього догляду особі належить до компетенції медико-соціальної експертної комісії закладу охорони здоровя.

Вищевикладене спростовує твердження апелянта про те, що саме виписка із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого є належним доказам на підтвердження необхідності надання стороннього догляду.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що управління охорони здоровя Миколаївської обласної адміністрації не уповноважено на надання розяснень, тлумачення законодавства, а також те, що в жодній із відповідей відповідача не міститься вимоги щодо надання ним висновку ЛКК не заслуговують на увагу, так як на правильність висновків суду не впливають.

Таким чином, за наслідками розгляду справи суд першої інстанції ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 213 - 214 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, і з цього часу протягом 20 днів може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М.Базовкіна

ОСОБА_6