Провадження № 2/201/787/2017
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2017р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого - судді - Ткаченко Н.В.

при секретарі Кірієнко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (третя особа ОСОБА_2) про захист прав споживачів, визнання дій щодо збільшення в односторонньому порядку процентної ставки неправомірними та зобовязання зробити перерахунок,

В С Т А Н О В И В:

07.12.2016р. ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів, визнання дій щодо збільшення в односторонньому порядку процентної ставки неправомірними та зобовязання зробити перерахунок (а.с. № 2а 7).

16.05.2017р. в судовому засіданні, за клопотанням позивача, у відповідності до вимог ст. 36 ЦПК України, судом було винесено ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про залучення до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_2 (а.с. № 49).

В обґрунтування позовних вимог позивач в позовній заяві посилався на те, що 07.03.2008р. між його дружиною, ОСОБА_2 та ЗАТ КБ «ПриватБанк» (на сьогодні - ПАТ КБ «ПриватБанк») було укладено кредитно-заставний договір № VIW3AK08142552, відповідно до умов якого їй було надано кредит для купівлі автомобіля на строк до 06.03.2015р. в сумі 95 000 грн. під 15,48% річних від суми кредиту.

З метою забезпечення кредиту банк взяв придбаний автомобіль у заставу, а позивач підписав договір поруки, а тому несе таку ж саму матеріальну відповідальність за невиконання кредитного договору, як і його дружина. Починаючи з 01.02.2009р. банком було збільшено процентну ставку за користування кредитом в односторонньому порядку згідно кредитного договору № VIL0ANO5880031 від 07.03.2008р. в розмірі 27,14%. Таким чином, банком було в односторонньому порядку змінено умови кредитного договору, а дружину позивача було зобовязано сплачувати за кредит за збільшеними процентними ставками. Але підписуючи кредитно-заставний договір ОСОБА_2 погоджувалась взяти кредит виходячи з тих умов, що існували на момент підписання договору, також і позивач виступав поручителем на тих самих умовах, тому підвищення відсоткової ставки за кредитом майже вдвоє істотно вплинуло на його матеріальне становище та матеріальне становище його сімї, оскільки позивач як поручитель несе солідарну відповідальність за невиконання умов кредитно-застовного договору.

Зважаючи на вказане ОСОБА_1 просив суд визнати неправомірними дії ПАТ КБ «ПриватБанк», які виразилися в односторонньому збільшенні процентної ставки за кредитно-заставним договором № DNQ0AK206510057 від 07.03.2008р., укладеного між позивачем та ПАТ КБ «ПриватБанк»; зобовязати ПАТ КБ «ПриватБанк» зробити перерахунок за кредитно-заставним договором № VIW3AK08142552 від 07.03.2008р., укладеним між позивачем та ПАТ КБ «ПриватБанк», у відповідності до умов цього договору щодо процентної ставки 15,45% річних, зарахувавши отриману від нього з 01.02.2009р. різницю по відсоткам в рахунок сплати заборгованості за основною сумою кредиту; визнати недійсними п. 6.3.1, п. 13.10, п. 14.12 кредитно-заставного договору № VIW3AK08142552 від 07.03.2008р., укладеного між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк».

Позивач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним, що підтверджується поштовим повідомленням з відміткою про вручення 12.06.2017р. (а.с. № 51).

В матеріалах справи міститься заява ОСОБА_1, в якій останній просив суд розглянути дану цивільну справу за його відсутності, оскільки враховуючи велику відстань між його місцем проживання та судом він не може брати участь в судових засіданнях (а.с. № 41).

Представник відповідача - ОСОБА_3 (діє на підставі довіреності № 8275-К-О від 29.12.2016р. а.с. № 55) надала в судове засідання заяву, в якій, керуючись ст. 27 ЦПК України, просила розглянути справу без участі представника ПАТ КБ «ПриватБанк», в задоволенні позовних вимог відмовити з підстав, викладених в письмових запереченнях на позовну заяву (а.с. № 54).

Так, в письмових запереченнях на позов, представник ПАТ КБ «ПриватБанк» посилався на те, що при укладенні договору було дотримано всі передбачені законом істотні умови договору, котрі були обумовлені згодою сторін, як узгоджені сторонами, так і прийняті ними. На момент укладення вказаного договору обидві сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їхній внутрішній волі, що підтверджено власноручними підписами та печаткою банку. Крім того, рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 15.04.2011р. по справі № 2-1863/2011 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ТОВ «Українське Фінансове Агентство «Верус» в особі філії у Кіровському районі м. Дніпропетровська, ОСОБА_2, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, що набрало законної сили, встановлений факт правомірності укладання кредитного договору № VIW3AK08142552 від 07.03.2008р. та правомірності нарахування відсотків по ньому за підвищеною ставкою. Також, представник відповідача просив застосувати суд до спірних правовідносин строки позовної давності, оскільки ОСОБА_1 мав право звернутися за захистом порушеного права у лютому 2011р., але як вбачається із матеріалів справи позивач звернувся до суду лише у грудні 2016р., тобто після збігу строку позовної давності. Доказів на підтвердження того, що про підвищення відсоткової ставки позивач дізнався лише у 2015 році не надано (а.с. № 56 59).

Третя особа - ОСОБА_2 в судове засідання не зявилась, про дату, час та місце судового розгляду справи була повідомлена належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням з відміткою про вручення 12.06.2017р. (а.с. № 52), про причини неявки суду не повідомила, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звернулась.

За таких обставин, на підставі ст. 169, ч. 2 ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами, а з урахуванням того, що відповідач надав суду заперечення, то суд вважає за можливе винести по справі рішення на загальних підставах, встановлених главою 7 розділу III ЦПК України.

Суд, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови визначені законом, як істотні або є необхідними для даного виду договору, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватись виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

07.03.2008р. між ОСОБА_2 та ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк») було укладено кредитно-заставний договір № VIW3AK08142552, відповідно до умов якого позичальнику було надано кредит для купівлі автомобіля на строк до 06.03.2015р. в сумі 95 000 грн. під 15,48% річних від суми кредиту.

Відповідно до п. 6.3.1 кредитно-заставного договору банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом, при зміні конюнктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме: зміні курсу долара США до гривні більше ніж на 10% у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладення даного договору; зміні облікової ставки НБУ; зміні розміру відрахувань у страховий (резервний) фонд або зміні середньозваженої ставки по кредитах банків України у відповідній валюті (за статистикою НБУ). При цьому банк надсилає позичальникові письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7 календарних днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки. Збільшення процентної ставки банком у вищевказаному порядку можливо в границях кількості пунктів, на які збільшилася ставка НБУ, розмір відрахувань у страховий фонд, середньозважена ставка по кредитах або пропорційно до збільшення курсу долара США.

Згідно п. 13.10 договору відповідно до ст.ст. 110, 112 ЦПК України сторони домовились, що всі суперечки, розбіжності або вимоги, що виникають із цього договору або у звязку з ним, у тому числі ті, що стосуються його виконання, порушення, припинення або визнання недійсним підлягають розгляду на вибір банку; в Жовтневому районному суді м. Дніпропетровська, Кіровському районному суді м. Дніпропетровська, Бабушкінському районному суді м. Дніпропетровська, Красногвардійському районному суді м. Дніпропетровська; за місцезнаходженням філії/відділення ПриватБанку, що надала кредит; у Постійнодіючому третейському суді при Асоціації Дніпропетровській Банківський Союз.

Відповідно до п. 14.12 договору сторони домовилися, що за винятком спорів, для яких законодавством встановлено виключну підсудність, усі інші спори, розбіжності або вимоги, які виникають з даного договору або у звязку з ним, у тому числі, що стосуються його виконання, порушення, припинення або визнання недійсним, підлягають вирішенню у Жовтневому районному суді м. Дніпропетровська за адресою: 49000, м. Дніпропетровськ, вул. Паторжинського, 18-А, або за іншою адресою цього суду, дійсною на момент предявлення позову.

Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що він виступає поручителем за виконання кредитних зобовязань його дружиною, ОСОБА_2, за кредитно-заставним договором № VIW3AK08142552 від 07.03.2008р. Як особа, що несе солідарну з основним боржником відповідальність, він звернувся до суду із даним позовом з метою захисту своїх законних прав та інтересів.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 58 ЦПК України закріплено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.

Так, позивач не надав суду жодних доказів того, що він є поручителем за виконання третьою особою своїх зобовязань за кредитно-заставним договором № VIW3AK08142552 від 07.03.2008р., зокрема, копію договору поруки, з якого б вбачалось його зміст та умови.

Більш того, позивач, в поданому до суду позові посилається на те, що починаючи з 01.02.2009р. ПАТ КБ «ПриватБанк» було збільшено процентну ставку за користування кредитом в односторонньому порядку згідно кредитного договору № VIL0ANO5880031 від 07.03.2008р. в розмірі 27,14%, тоді як попередньо позивач зазначав, що він є поручителем за кредитно-заставним договором № VIW3AK08142552 від 07.03.2008р. та копію якого, на обґрунтування своїх позовних вимог, надав до суду.

А також, в прохальній частині позову ОСОБА_1 просить суд визнати неправомірними дії ПАТ КБ «ПриватБанк», які виразилися в односторонньому збільшенні процентної ставки за кредитно-заставним договором № DNQ0AK206510057 від 07.03.2008р., укладеного між позивачем та ПАТ КБ «ПриватБанк»; зобовязати ПАТ КБ «ПриватБанк» зробити перерахунок за кредитно-заставним договором № VIW3AK08142552 від 07.03.2008р., укладеного між позивачем та ПАТ КБ «ПриватБанк», у відповідності до умов цього договору щодо процентної ставки 15,45% річних, зарахувавши отриману від нього з 01.02.2009р. різницю по відсоткам в рахунок сплати заборгованості за основною сумою кредиту; визнати недійсними п. 6.3.1, п. 13.10, п. 14.12 кредитно-заставного договору № VIW3AK08142552 від 07.03.2008р., укладеного між позивачем та ПАТ КБ «ПриватБанк».

З викладеного у позовній заяві обґрунтування, за відсутності у матеріалах справи належних доказів та клопотань про витребування таких доказів у відповідача, у разі неможливості їх надання позивачем, суд не вбачає за можливе встановити реальну природу договірних взаємовідносин між сторонами (у разі їх наявності) та надати їм відповідну правову оцінку.

Поряд з цим необхідно зазначити, що відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 15.04.2011р. по справі № 2-1863/2011 за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_4 «ПриватБанк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агенство «Верус» в особі філії у Кіровському районі м. Дніпропетровська, ОСОБА_2, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, яке 27.04.2011р. набрало законної сили, встановлений факт правомірності укладання кредитного договору № VIW3AK08142552 від 07.03.2008р. та правомірності нарахування відсотків по ньому за підвищеною ставкою (а.с. № 60 63).

Отже, суд приходить до висновку про те, що факт порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів позивача не знайшов свого підтвердження, жодних правових підстав для задоволення позову судом не встановлено, а позивачем не надано, тому у задоволенні позовних вимог у повному обсязі необхідно відмовити.

Суд не обговорює питання про строки позовної давності, оскільки прийшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог, а в межах строків позовної давності підлягає захисту тільки порушене право.

Аналізуючи встановлені в судовому засіданні фактичні обставини в контексті наведених вище норм діючого законодавства, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» (третя особа ОСОБА_2П.) про захист прав споживачів, визнання дій щодо збільшення в односторонньому порядку процентної ставки неправомірними та зобовязання зробити перерахунок.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат, приймаючи до уваги відмову суду в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, виходячи з положень ст. 88 ЦПК України, суд дійшов висновку, що судові витрати по справі відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.203, 204, 215, 553, 626, 627, 629, 638, 1054 ЦК України, ст.ст. 8, 10, 11, 57-60, ч.3 ст. 61, ст.ст. 88, 169, ч. 2 ст. 197, ст.ст. 212-215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (третя особа ОСОБА_2) про захист прав споживачів, визнання дій щодо збільшення в односторонньому порядку процентної ставки неправомірними та зобовязання зробити перерахунок - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів.

Суддя: Н.В.Ткаченко