Єдиний унікальний номер 225/3100/14-ц Номер провадження 22-ц/775/1164/2017
Єдиний унікальний номер 225/3100/14-ц Головуючий у 1 інстанції Скиба М.М.
Номер провадження 22-ц/775/1164/2017 Доповідач Мірута О.А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2017 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Мірути О.А.

суддів Осипчук О.В., Хейло Я.В..

за участю секретаря Кіпрік Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Донецької області в м. Бахмуті апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 13 квітня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила. У серпні 2004 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. 08.12.2005 року у них народився син ОСОБА_3, який в теперішній час проживає разом з нею та на нього стягуються аліменти. Дитина є інвалідом дитинства.30.11.2006 року вони придбали жилий будинок, який розташований за адресою : Донецька область, м. Дзержинськ, с. Неліпівка, вул. Радянська, 34. Будинок був зареєстрований на імя відповідача. Вартість будинку складає 29019 грн. Відповідач проживає в теперішній час у своїх батьків, в житлі не потребує.15.02.2013 року вони придбали автомобіль марки ЗАЗ-VIDA вартістю 86889 грн. Автомобіль був також зареєстрований на імя відповідача. Вважає, що вона має право на 1/2 частку спільно нажитого майна подружжя.12.05.2014 року шлюб між нею та відповідачем був розірваний. В теперішній час відповідач користується автомобілем, спільне користування якого є неможливим. Оскільки відповідач заперечує її право на 1/2 частку спільного майна подружжя, вона вимушена була звернутися до суду з заявою про поділ майна.

Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 13 квітня 2017 року , позов задоволено частково. Визнано право власності на 1/2 частину жилого будинку, розташованого за адресою: Донецька область, м. Торецьк, с. Неліпівка, вул. Українська ( попередня назва вул. Радянська), буд. 34 за ОСОБА_1 Петрівною.Визнано право власності на 1/2 частину жилого будинку, розташованого за адресою: Донецька область, м. Торецьк, с. Неліпівка, вул. Українська ( попередня назва вул. Радянська), буд. 34 за ОСОБА_2. В іншій частині позову відмовлено.

Із вказаним судовим рішенням не погодилась позивачка, яка подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови у задоволенні позову про стягнення на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 ? частки вартості транспортного засобу та задовольнити позов в цій частині.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на наступне:

- не погоджується з висновками суду про те, що позивач в розумінні ст. ст. 57-60 ЦПК України не надала належних доказів щодо наявності у відповідача спірного майна автомобіля , його дійсної вартості на час розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи;

- вона не давала згоду на укладення правочину щодо відчуження транспортного засобу, яка підлягала оформленню у простій письмовій формі і відповідач не заперечує відсутність такої згоди з її сторони, тому відповідач відчужив автомобіль ЗАЗ VIDA, що є спільною сумісною власністю подружжя, без її письмової згоди, що надає їй право на грошову компенсацію вартості відчуженого майна;

- відповідач ухилився від надання транспортного засобу для дослідження експерту. Проте, ненадання відповідачем транспортного засобу для огляду експерту слід розцінювати як приховування майна, а тому суд першої інстанції був забовязаний застосувати наслідки ухилення від участі у проведенні експертизи та визнати факт в силу ст. 146 ЦПК України.

Представник позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_4, в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав, наполягав на її задоволенні.

Відповідач в судове засідання не зявився, надав суду письмові заперечення та заяву про розгляд справи без його участі.

Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення представника позивачки, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст.213 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Так, судом першої інстанції частково задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 Визнано право власності на 1/2 частину жилого будинку, розташованого за адресою: Донецька область, м. Торецьк, с. Неліпівка, вул. Українська ( попередня назва вул. Радянська), буд. 34 за ОСОБА_1 Петрівною.Визнано право власності на 1/2 частину жилого будинку, розташованого за адресою: Донецька область, м. Торецьк, с. Неліпівка, вул. Українська ( попередня назва вул. Радянська), буд. 34 за ОСОБА_2. В іншій частині позову щодо стягнення ? частини вартості автомобіля ЗАЗ-VIDA, придбаного під час шлюбу- відмовлено.

Судом першої інстанції встановлено, що 07.09.2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали шлюб.

Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 12.05.2014 року шлюб між ними був розірваний . (а.с. 18).

Під час шлюбу у сторін народився син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яки є інвалідом дитинства. (а.с. 9-11).

Згідно договору купівлі-продажу будинку від 30.11.2006 року, ОСОБА_2 придбав жилий будинок № 34 по вулиці Радянська в с. Неліпівка в місті Дзержинську Донецької області. (а.с. 14,15).

З додатку до угоди № 326151 від 30.01.2013 року, укладеної між ТОВ «АВТО ПРОСТО» та ОСОБА_2 ( а.с. 19) та акту № 07759 від 19.02.2013 року ( а.с. 20) вбачається, що відповідачем ОСОБА_2 придбав транспортний засіб ЗАЗ-VIDA, 2012 року випуску.

Відповідно інформації в.о. директора регіонального сервісного центр МВС у Донецькій області від 14.12.2015 року, відповідно до інформації наявних баз даних, станом на 11.11.2015 року транспортний засіб ЗАЗ-VIDA, 2012 року випуску, сірого кольору, двигуна № F15S34285591, свідоцтво про реєстрацію СХХ-429695 від 24.09.2014 року, зареєстрований за ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. (а.с. 96).

Ухвалою Дзержинського міського суду Донецької області від 24.11.2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя було призначено авто товарознавчу експертизу щодо визначення дійсної вартості автомобіля марки ЗАЗ-VIDA. В судовому засіданні експерт ОСОБА_5, який був допитаний в суді в якості свідка, пояснив, що йому дійсно була направлена на виконання вказана експертиза, але вона не була проведена через не надання відповідачем ОСОБА_2 транспортного засобу для оцінки.

Частково задовольняючи позовні вимоги позивача та відмовляючи в частині позову щодо стягнення ? частини вартості автомобіля ЗАЗ-VIDA, придбаного під час шлюбу, в розмірі 43444 гривень, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка в розумінні ст.ст.57-60 ЦПК України не надала належних доказів щодо наявності у відповідача спірного майна - автомобіля, його дійсної вартості на час розгляду справи.

Проте, з такими висновками суду колегія суддів не може погодитися у повній мірі з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хворобою тощо) самостійного заробітку (доходу).

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст. 60, 69 СК України, ч.3 ст.368 ЦК України), відповідно до ч.ч.2,3 ст.325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Згідно зі ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Майно, яке є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішено судом (ст.71 СК України).

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Згідно ч.ч.1,3 ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

З матеріалів справи вбачається, що сторонами по справі під час шлюбу було придбано: жиловий будинок, розташованого за адресою: Донецька область, м. Торецьк, с. Неліпівка, вул. Українська ( попередня назва вул. Радянська), 34 та транспортний засіб ЗАЗ-VIDA, 2012 року випуску, сірого кольору, двигуна № F15S34285591, був придбаний ОСОБА_2 за 86880 гривень.

Із інформації регіонального сервісного центру МВС у Донецькій області від 14.12.2015 року (а.с. 96) вбачається, що зазначений транспортний засіб був проданий під час перебування сторін у шлюбі ОСОБА_5.

Як розяснено в п.24 постави Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним і поділ сумісного майна подружжя», до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

В п.30. постави Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним і поділ сумісного майна подружжя» визначено, що у випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сімї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Позивачки надала суду належні письмові докази, що спірний автомобиль ЗАЗ-VIDA був придбаний відповідачем під час перебування сторін у шлюбі за 86880 гривень.

Відповідач, який продав спірний автомобіль після розірвання шлюбу, зі свого боку, не надав суду докази, що продаж був здійснений за згодою позивачки, а також не спростовував той факт, що на час розгляду справи в суді спірний автомобіль мав іншу вартість, тому висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині з підстав не надання в розумінні ст.ст.57-60 ЦПК України належних доказів щодо наявності у відповідача спірного майна - автомобіля, його дійсної вартості на час розгляду справи, є помилковими.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що придбаний сторонами під час шлюбу автомобіль ЗАЗ-VIDA був їх спільною сумісною власністю, а тому його вартість повинна враховуватися при поділі майна подружжя шляхом стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 ? частини вартості проданого ним після розірвання шлюбу автомобіля в розмірі 43440 (сорок три тисячі чотириста сорок ) гривень.

За таких підстав рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині не задоволений позовних вимог, а апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню.

Відповідно до положень ст.88 ЦПК України з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору, з урахуванням принципу пропорційності, підлягає стягненню 1114,11гривень.

Керуючись ст.ст. 303,307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, апеляційний суд,-

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 13 квітня 2017 року задовольнити.

Рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 13 квітня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя в частині відмови у задоволенні позову скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 щодо стягнення ? частини вартості автомобіля задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 ? частину вартості автомобіля марки ЗАЗ-VIDA в розмірі 43440 (сорок три тисячі чотириста сорок ) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1114 (одна тисяча сто чотирнадцять) гривень 11 копійок.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: