АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1082/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : Михальченко Ю.В.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоБондаренка С. І.
суддівХрапка В. Д., Новікова О. М.
при секретаріНаконечній М. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на заочне рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13 січня 2014 року у справі за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за договором кредиту, -

в с т а н о в и л а :

В жовтні 2009 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_6, третя особа: ОСОБА_7 про звернення стягнення на предмет іпотеки, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що на підставі договору кредиту від 22 жовтня 2007 року позивач надав ОСОБА_7 у тимчасове користування грошові кошти в сумі 600 000 гривень зі сплатою 15% річних, з кінцевим строком повернення кредиту до 21 жовтня 2017 року.

Згідно з п.1.1.2 даного договору повернення кредиту здійснюється згідно з визначеним графіком, за яким ОСОБА_7 зобов'язаний щомісячно погашати частину кредиту та щомісячно до 30 числа наступного місяця сплачувати проценти.

ОСОБА_7 в порушення умов договору, щодо повернення кредиту своє зобов'язання не виконав, внаслідок чого заборгованість по кредиту склала 600 000 гривень, заборгованості за відсотками - 114 330 гривень, штрафи, які передбачені кредитним договором склали 120 000 гривень, а всього: 834 330 гривень.

22 жовтня 2007 року між позивачем та ОСОБА_6 укладено іпотечний договір № ІД 899/06-034-661, за яким остання в якості забезпечення виконання зобов'язання ОСОБА_7 за договором кредиту від 22 жовтня 2007 року, в тому числі повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій, передала в іпотеку належне їй на праві власності майно: вбудовано-прибудоване приміщення аптеки, загальною площею 76,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

На підставі викладеного позивач просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № ІД 899/06-034-661 від 22.10.2007 року, а саме вбудовано-прибудоване приміщення аптеки, позначеної на плані земельної ділянки літ. «А-12-14» загальною площею 76,8 кв.м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_6 для задоволення грошових вимог позивача та встановити спосіб реалізації - шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження.

У листопаді 2009 року позивач звернувся до суду із заявою про уточнення позовних вимог (а.с. 53), вказавши відповідачами ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 , в якій зазначав, що 22 жовтня 2007 року з метою забезпечення виконання зобов'язань за договором кредиту від 22 жовтня 2007 року між ПАТ «Укрсоцбанк», ОСОБА_7, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 укладено договори поруки № 1-899/06-034-661 та № 2-899/06-034-661 відповідно до яких останні зобов'язалися перед ПАТ «Укрсоцбанк» в повному обсязі солідарно відповідати за виконання ОСОБА_7 зобов'язань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом та можливих штрафних санкцій.

На підставі викладеного позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за договором кредиту № 899/06-034-661 від 22.10.2007 року в сумі 972230,03 гривні та звернути стягнення на предмет іпотеки.

Ухвалою Придніпровського районного суду м.Черкаси від 04 листопада 2010 року залучено в якості співвідповідачів ОСОБА_8 та ОСОБА_7.

Повторним заочним рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13 січня 2014 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за договором кредиту № 899/06/034/661 від 22 жовтня 2007 року в сумі 972230 гривень 03 копійки. Вирішено питання судових витрат.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02 червня 2017 року позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про звернення стягнення на предмет іпотеки та встановлення способу реалізації предмета іпотеки залишено без розгляду у зв'язку з тим, що позивач подав заяву про залишення позову в цій частині без розгляду.

В апеляційній скарзі представник відповідачів просить рішення суду першої інстанції скасувати як постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права, а по справі ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

В судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 22 жовтня 2007 року між позивачем та ОСОБА_7 був укладений кредитний договір № 899/06-034-661 на виконання умов якого позивач надав відповідачу ОСОБА_7 у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 600000,00 гривень зі сплатою щомісячно до 30 числа 15% річних за перший рік, подальший розмір процентів за користування кредитом підлягає щорічному перегляду, згідно з умовами п.2.12 , з кінцевим строком повернення кредиту до 21.10.2017 року (а.с.8-11).

Повернення кредиту здійснюється відповідно до графіку, який зазначений в самому договорі.

Визначення поняття зобов'язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі статями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк договору», так і строк (термін) виконання зобов'язання» (статті 530, 631 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений договором строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Позичальник свої кредитні зобов'язання не виконував належним чином, внаслідок чого станом на 04 листопада 2010 року в нього утворилась заборгованість по кредиту, яка складає 600000,00 гривень, 252230,03 гривень прострочена заборгованість по сплаті процентів за використання кредиту та 120000 гривень штрафи, а всього 972230, 03 гривень.

ОСОБА_6 в апеляційній скарзі вказує, що первинних документів про видачу, списання та отримання кредитних коштів позичальником їй не надавалось, а заява на видачу готівки від 22 жовтня 2007 року № 001 свідчить лише про замовлення коштів, а не про видачу або отримання. Проте, згідно п.2 глави 3 Інструкції про касові операції в банках України з каси банку готівка національної валюти видається фізичним особам за заявою на видачу готівки з поточних, вкладних рахунків та фізичним і юридичним особам переказ без відкриття рахунку за операціями з клієнтами. Таким чином, долучена позивачем до позовної заяви копія заяви на видачу готівки від 22 жовтня 2007 року є належним доказом факту отримання ОСОБА_7 кредитних коштів (т.1 а.с. 17).

Доводи ОСОБА_6, про виконання нею зобов'язання в сумі 552960 гривень 22 жовтня 2007 року, не відповідає фактичним обставинам справи. З копії квитанції (т.1 а.с.261) вбачається, що вказана сума перераховувалась «Інтербуд» на виконання умов договору купівлі-продажу, а не кредитного договору укладеного з позивачем.

22 жовтня 2007 року з метою забезпечення виконання зобов'язань за договором кредиту від 22 жовтня 2007 року між ПАТ «Укрсоцбанк», ОСОБА_7, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 укладено договори поруки № 1-899/06-034-661 та № 2-889/06-034-661 відповідно до яких останні зобов'язалися перед ПАТ «Укрсоцбанк» в повному обсязі солідарно відповідати за виконання ОСОБА_7 зобов'язань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом та можливих штрафних санкцій.

Додатковою угодою №1 від 8 вересня 2008 року укладеної між банком та ОСОБА_7 (т.1 а.с.257), погодженої з поручителем ОСОБА_6 внесені зміни до кредитного договору та встановлена процентна ставка 21% річних.

Частиною 1 статті 559 ЦК України встановлено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

ОСОБА_6 в апеляційній скарзі не оспорює того факту, що з нею було погоджено підняття процентів, однак вказує, що таке підняття відбулось без згоди ОСОБА_8

Доказів які спростовували б вказаний факт позивачем суду надано не було.

Таким чином підняття процентів відбулось без згоди поручителя ОСОБА_8, в зв'язку з чим, порука останнього припинилась.

До таких висновків прийшов Верховний Суд України в постанові 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15.

За умовами кредитного договору які діяли до укладення додаткової угоди №1 процентна ставка становила 15% річних, тому щомісячне зобов'язання, щодо сплати процентів боржником становило 600000/100Х15/12=7500 гривень, а з 8 вересня 2008 року процентна ставка становила 21 % річних відповідно щомісячний розмір сплати процентів становив 600000/100Х21/12=10500 гривень.

Стаття 1050 ЦК України, як підстава дострокового стягнення кредиту, не може бути застосована до даних правовідносин, оскільки підстава для дострокового повернення, встановлена в ч.2 статті 1050 ЦК, вказана як неповернення частини позики.

Однак в даній справі, за умовами укладеного договору, у боржника обов'язок повертати частину позики був встановлений з листопада 2009 року, а враховуючи, що позивач звернувся до суду з позовом в жовтні 2009 року, то відповідно у боржника ще такий обов'язок не наступив.

Разом з тим частиною 1 статті 651 ЦК України встановлено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктом 3.3.10 кредитного договору, сторони домовились, що позичальник зобов'язаний достроково погасити всі транші кредиту та сплатити нараховані проценти, комісії, можливі штрафні санкції у випадках визначених п.п.2.12.3, 3.2.3, 4.4, 5.4. цього договору.

Відповідно до п.4.4 кредитного договору у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов'язків, визначених п.п.3.3.2-3.3.15, (тобто в тому числі і щодо сплати процентів п.3.3.6) договору, протягом більше ніж п'ять днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та відповідно позичальник, зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту, а також штрафні санкції.

Вказані умови договору вказують на обставини при яких умови договору змінюються.

Із розрахунку поданого позивачем (т.2 а.с.46-50 розділ таблиця погашення нарахованих відсотків) вбачається, що порушення боржником зобов'язання щодо щомісячної сплати процентів більше ніж на п'ять днів відбулось при сплаті 11.03.2008 року платежу за лютий 2008 року, а саме при необхідності сплатити 7500 гривень, було сплачено 7250 гривень.

Таким чином 6 березня 2008 року у боржника та у поручителя виникло зобов'язання протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту, а також штрафні санкції.

Однак позивач до суду звернувся 19 жовтня 2009 року, тобто через 1 рік і 7 місяців, а відтак у відповідності до вимог частини 4 статті 559 ЦК України порука припинилась, оскільки з укладених договорів поруки (п.5.2) вбачається, що строк припинення поруки не був встановлений.

Суд першої інстанції в повній мірі всі обставини справи не врахував, а тому помилково прийшов до висновку про солідарне стягнення боргу з поручителів.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і не є підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення першої інстанції до зміни.

Керуючись ст..ст.303,307,309,313,314,316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - задовольнити частково, а заочне рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13 січня 2014 року у справі за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за договором кредиту в частині солідарного стягнення боргу за договором кредиту з ОСОБА_6, ОСОБА_8 - скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення яким:

В задоволенні позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_6, ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за договором кредиту - відмовити.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Стягнути з ПАТ «Укрсоцбанк» на користь ОСОБА_6 судові витрати в сумі 1870 гривень.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з часу проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом 20 днів.

Головуючий :

Судді :