ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/122/15-ц
Провадження № 2/362/1858/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2017 року Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Лебідь-Гавенко Г.М.,

при секретарі - Хоменко О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Василькові Київської області цивільну справу за позовом Києво-Святошинської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі ОСОБА_1 управління Держгеокадастру у Київській області, Державного підприємства «Дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту фізіології рослин і генетики НАН України» до Глевахівської селищної ради Васильківського району Київської області, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування рішення селищної ради, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та витребування земельної ділянки, -

в с т а н о в и в:

У січні 2015 року Васильківський міжрайонний прокурор Київської області звернувся до суду із позовом, в якому просив: 1) визнати незаконним і скасувати рішення Глевахівської селищної ради № 495-22-V від 12.06.08; 2) визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 817929 від 10.06.09 р., виданий на імя ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,0998 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд з кадастровим номером :03:008:0060, яка розташована по вул. Оксамитна, 65 в смт. Глеваха Васильківського району Київської області, та скасувати його державну реєстрацію; 3) визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 581473 від 22.04.10, виданий на імя ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,10 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд з кадастровим номером :03:008:0077, яка розташована по вул. Оксамитна, 53 в смт. Глеваха Васильківського району Київської області, та скасувати його державну реєстрацію; 4) витребувати з незаконного володіння ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 управління Держземагентства у Київській області та Державного підприємства «Дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту фізіології рослин і генетики НАН України» земельну ділянку, площею 0,0998 га з кадастровим номером :03:008:0060; 5) витребувати з незаконного володіння ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 управління Держземагентства у Київській області та Державного підприємства «Дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту фізіології рослин і генетики НАН України» земельну ділянку, площею 0,10 га з кадастровим номером :03:008:0077; 6) визнати відсутнім право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,0998 га, кадастровий номер :03:008:0060, яка розташована по вул. Оксамитна, 65 в смт. Глеваха Васильківського району Київської області, цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд; 7) визнати відсутнім право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,10 га, кадастровий номер :03:008:0077, яка розташована по вул. Оксамитна, 53 в смт. Глеваха Васильківського району Київської області, цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Позовні вимоги прокурора мотивовані тим, що Державному підприємству Дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту фізіології рослин і генетики НАН України (далі - ДП ДСВ ІФРГ НАН України) 20.05.02 року видано державний акт на право постійного користування землею серія ІІ-КВ № 001432-270, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 102.

Прокурор зазначає, що Глевахівською селищною радою здійснювалось розпорядження землями ДП ДСВ ІФРГ НАН України. Зокрема, спірним рішенням Глевахівської селищної ради передано ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у приватну власність земельні ділянки площею по 0,10 га кожному для будівництва та обслуговування жилого будинку, які розташовані по вул. Оксамитна, 65 та вул. Оксамитна, 53 в смт. Глеваха Васильківського району.

На підставі вищевказаного рішення селищної ради ОСОБА_2 видано державний акт серії ЯЖ № 817929 на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :03:008:0060; ОСОБА_3 видано державний акт серії ЯИ № 581473 на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :03:008:0077.

Прокурор зазначає, що рішення Глевахівської селищної ради є незаконним, оскільки згідно інформації Управління Держземагентства у Васильківському районі земельні ділянки з кадастровими номерами :03:008:0060, :03:008:0077 мають перетин із земельними ділянками ДП ДСВ ІФРГ НАН України. Національна академія наук України не погоджувала вилучення земельних ділянок з кадастровими номерами :03:008:0060, :03:008:0077.

Прокурор вказує, що Глевахівська селищна рада прийнявши спірне рішення, діяла в порушення ст.ст. 84, 149 Земельного кодексу України, ч. 3 ст. 5 Закону України «Про особливості правового режиму діяльності Національної академії наук України, галузевих академій наук та статусу їх майнового комплексу». У звязку з чим вищевказане рішення Глевахівської селищної ради є незаконним та підлягає скасуванню. Окрім того, правомірність видачі державного акту на право власності на земельну ділянку, безпосередньо залежить від законності рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого такий державний акт видавався. Зважаючи на те, що відповідачі отримали державні акти на право власності на спірні земельні ділянки, які зареєстровані у встановленому законом порядку, а тому відновити становище, яке існувало до порушення, можливо здійснити в порядку ст.ст. 16, 21, 393, 396 Цивільного кодексу України, ст. 152, 153, 155 Земельного кодексу України лише шляхом визнання недійсним такого державного акту на право власності на земельну ділянку, скасуванням його державної реєстрації та витребуванням земельної ділянки у державну власність.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 20 жовтня 2015 року позов задоволено частково, визнано незаконним і скасувано рішення Глевахівської селищної ради № 495-22-V від 12.06.08 в частині передачі у власність ОСОБА_2 та ОСОБА_3 земельних ділянок, визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 817929 від 10.06.09, видано на імя ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,0998 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд з кадастровим номером :03:008:0060, яка розташована по вул. Оксамитна, 65 в смт. Глеваха Васильківського району Київської області, та скасовано його державну реєстрацію, визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 581473 від 22.04.10, виданий на імя ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,10 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд з кадастровим номером :03:008:0077, яка розташована по вул. Оксамитна, 53 в смт. Глеваха Васильківського району Київської області, та скасувати його державну реєстрацію, витребувано на користь Державного підприємства «Дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту фізіології рослин і генетики НАН України» у ОСОБА_2 земельну ділянку, площею 0,0998 га з кадастровим номером :03:008:0060, витребувано на користь Державного підприємства «Дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту фізіології рослин і генетики НАН України» у ОСОБА_3 земельну ділянку, площею 0,10 га з кадастровим номером :03:008:0077, стягнуто з Глевахівської селищної ради Васильківського району Київської області на користь Держави судові витрати в сумі 243 грн. 60 коп., стягнуто з ОСОБА_2 на користь Держави судові витрати в сумі 243 грн. 60 коп., стягнуто з ОСОБА_3 на користь Держави судові витрати в сумі 243 грн. 60 коп., в задоволенні решти вимог позову відмовлено (т..1 а.с. 124-127).

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 10 грудня 2015 року, рішення суду першої інстанції скасовано, у задоволенні позовних вимог прокурора відмовлено (т.1 а.с. 175-180).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 квітня 2016 року рішення Апеляційного суду Київської області від 10 грудня 2015 року залишено без змін (т.1 а.с. 228-230).

Постановою Верховного Суду України від 12 квітня 2017 року ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 квітня 2016 року, рішення Апеляційного суду Київської області від 10 грудня 2015 року та рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 20 жовтня 2015 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (т. 1 а.с. 342-348).

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 24 липня 2017 року закрито провадження у справі стосовно розгляду позовних вимог прокурора, щодо визнання відсутнім права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,0998 га, кадастровий номер :03:008:0060, яка розташована по вул. Оксамитна, 65 в смт. Глеваха Васильківського району Київської області, цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, та визнання відсутнім права власності ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,10 га, кадастровий номер :03:008:0077, яка розташована по вул. Оксамитна, 53 в смт. Глеваха Васильківського району Київської області, цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, у зв'язку з відмовою прокурора від вказаних позовних вимог.

Прокурор в судовому засіданні позов підтримала, просила задовольнити та поновити строк позовної давності, зазначаючи, що ДП «ДСВ ІФРГ НАН України» довідалось про порушення свого права з 2010 року, а Головне управління Держземагентства у Київській області тільки в 2015 році, надіславши лист про встановлення меж. До суду ДП «ДСВ ІФРГ НАН України» та Головне управління Держземагентства у Київській області не звертались, оскільки у прокурора виникло право на звернення до суду у звязку з бездіяльністю цих органів.

Представник ДП «ДСВ ІФРГ НАН України» позов просила задовольнити, про те, що земельні ділянки були передані у власність інших осіб їм стало відомо в 2010 році коли почалися судові розгляди.

ОСОБА_3 в судовому засіданні просила у задоволенні позову відмовити, оскільки вона є добросовісним набувачем земельної ділянки, під час отримання державного акту їй не повідомлялось про незаконність отримання відповідного акту, а також про неправомірність проведення селищною радою процедури виділення земельної ділянки. Просила застосувати строки позовної давності, оскільки Держкомзему було відомо про видачу ним державних актів на право власності на земельні ділянки.

Головне управління Держгеокадастру у Київській області, повідомлене належним чином, в судове засідання не зявилося, про причини неявки суд не повідомило, письмових пояснень на час розгляду справи не подало.

Глевахівська селищна рада Васильківського району Київської області, повідомлена належним чином, в судове засідання не зявилася, про причини неявки суд не повідомила, письмових пояснень не надала.

ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, про розгляд справи повідомлений належним чином, заяв про відкладення не надіслав.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, всебічно й повно зясувавши обставини, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

З огляду положень ст.ст. 57 і 58 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Судом встановлено, що 20.05.2002 року ДП ДСВ ІФРГ НАН України видано державний акт на право постійного користування землею серія ІІ-КВ № 001432-270, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 102 (т.1 а.с.10).

Рішенням господарського суду Київської області від 21.04.2010 року задоволено подання Васильківського міжрайонного прокурора про перегляд рішення цього суду від 30-31.12.2008 року за нововиявленими обставинами, скасовано рішення господарського суду Київської області від 30-31.12.2008 року та прийнято нове рішення, яким в позові Глевахівської селищної ради відмовлено в повному обсязі. Постановою від 23.06.2011 року Вищим господарським судом України розглянуто касаційну скаргу селищної ради та винесено постанову у справі № 18/595-08/17/4, якою касаційну скаргу Глевахівської селищної ради залишено без задоволення, а постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 02.07.2010 року залишено без змін (т.1 а.с.17-19).

Глевахівською селищною радою Васильківського району Київської області прийнято рішення № 495-22-V від 12.06.2008 року (спірне рішення), яким передано ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у приватну власність земельні ділянки площею по 0,10 га кожному для будівництва та обслуговування жилого будинку, які розташовані по вул. Оксамитна, 65 та вул. Оксамитна, 53 в смт. Глеваха Васильківського району (т.1 а.с.11,12).

На підставі вищевказаного рішення селищної ради, ОСОБА_2 видано державний акт серії ЯЖ № 817929 від 10.06.09 року на право власності на земельну ділянку площею 0,0998 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд з кадастровим номером :03:008:0060( т.1 а.с. 13).

На підставі вищевказаного рішення селищної ради, ОСОБА_3 видано державний акт серії ЯИ № 581473 від 22.04.2010 року на право власності на земельну ділянку площею 0,10 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд з кадастровим номером :03:008:0077 (т.1 а.с.14).

Згідно листа Управляння Держземагентства у Васильківському районі від 05.01.2015 року № 10-1009-0.2-2/г-15 останнім повідомлено Васильківську міжрайонну прокуратуру про те, що земельні ділянки із кадастровими номерами, які зазначені в додатку до цього листа, мають перетин із земельними ділянками ДП ДСВ ІФРГ НАН України, згідно обмінних файлів. Серед вказаних земельних ділянок є земельні ділянки із кадастровими номерами :03:008:0060, :03:008:0077 (т.1 а.с. 15).

ОСОБА_1 Управління Держземагенства у Київській області на адресу Васильківської міжрайонної прокуратури Київської області надано графічне зображення (викопіювання) із зазначенням місць взаємного розташування земельної ділянки ДП ДСВ ІФРГ НАН України та земельних ділянок із кадастровими номерами :03:008:0060, :03:008:0077 з яких вбачається, що земельна ділянки мають перетини із земельною ділянкою наданої ДП ДСВ ІФРГ НАН України(а.с.46).

Листом НАН України від 24.02.2015 року № 16/72-40 повідомило Заступника Васильківського міжрайонного прокурора Київської області, що земельні ділянки із кадастровими номерами :03:008:0060, :03:008:0077 розташовані на землях ДП ДСВ ІФРГ НАН України і згоди на їх вилучення зі складу земель ДП ДСВ ІФРГ НАН України не надавала (т.1 а.с.48-49).

Згідно довідки Виконавчого комітету Глевахівської селищної ради від 08.09.2009 року №325 за ОСОБА_3 рахується згідно земельно-облікових даних земельна ділянка в смт. Глеваха по вул. Оксамитна, 53 площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку з 2000 року (т.1 а.с. 100).

Відповідно до листа головного управління Держземагенства у Київській області №10-10-0.3-4058/2-15 від 13.03.2015 року, відповідно до каталогів координат зовнішніх меж земельних ділянок ДП «Дослідне сільськогосподарське виробництво ІФРГ НАН України» наданих листом Васильківської міжрайонної прокуратури (окрім листа 1306 вих.15) входять в межі ДП «Дослідне сільськогосподарське виробництво ІФРГ НАН України» (т.2 а.с. 111)

Управління Держземагентства у Васильківському районі листом від 16.06.2015 №10-1009-0.2-2677/2-15 повідомило Васильківську міжрайонну прокуратуру Київської області, що інформація щодо здійснення відмітки про перехід права власності не земельну з кадастровим номером :03:008:0060 в Управлінні Держземагентства у Васильківському районі відсутня (т.1 а.с.79).

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна №45963164 від 20.10.2015 року відомості про земельну ділянку з кадастровим номером :03:008:0060 відсутні (т.1 а.с.104).

Відповідно до ч. 1 ст. 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до ч. 4 ст. 84 ЗК України земельні ділянки, які використовуються для забезпечення діяльності Верховної Ради України, Президента України, Кабінету Міністрів України, інших органів державної влади, Національної академії наук України, державних галузевих академій наук є власністю держави і не можуть передаватися у приватну власність.

Частиною 1 ст. 149 ЗК України встановлено, що земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади та органів місцевого самоврядування.

Згідно ч. 2 ст. 149 ЗК України вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.

За правилами ч. 9 ст. 149 ЗК України Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, - ріллю, багаторічні насадження для несільськогосподарських потреб, ліси площею понад 1 га для нелісогосподарських потреб, а також земельні ділянки природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення, крім випадків, визначених ч. ч. 5 - 8 цієї статті, та у випадках, визначених ст. 150 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 150 ЗК України до особливо цінних земель відносяться: чорноземи нееродовані несолонцюваті на лесових породах; лучно-чорноземні незасолені несолонцюваті суглинкові ґрунти; темно-сірі опідзолені ґрунти та чорноземи опідзолені на лесах і глеюваті; бурі гірсько-лісові та дерново-буроземні глибокі і середньо глибокі ґрунти; дерново-підзолисті суглинкові ґрунти; коричневі ґрунти Південного узбережжя Криму, дернові глибокі ґрунти Закарпаття; торфовища з глибиною залягання торфу більше одного метра і осушені незалежно від глибини; землі, надані в постійне користування НВАО «Масандра» та підприємствам, що входять до його складу; землі дослідних полів науково-дослідних установ і навчальних закладів; землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, землі історико-культурного призначення.

Частиною 3 ст. 5 Закону України «Про особливості правового режиму діяльності Національної академії наук України, галузевих академій наук та статусу їх майнового комплексу» передбачено, що вилучення земельних ділянок Національної академії наук України та галузевих академій наук може здійснюватися лише за згодою Президії Національної академії наук України та президій галузевих академій наук відповідно до Земельного кодексу України.

Враховуючи те, що Національна академія наук України не погоджувала вилучення земельних ділянок з кадастровими номерами :03:008:0060, :03:008:0077, суд приходить до висновку, що Глевахівська селищна рада, постановивши рішення про передачу у власність відповідачів земельних ділянок, діяла з порушенням встановленого для цього порядку.

Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку щодо незаконності передачі земельних ділянок із користування ДП «Дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту фізіології рослин і генетики НАН України» у власність фізичних осіб, оскільки не було згоди землекористувача на таке вилучення, однак суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він помякшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Відповідно до вимог ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальний строк позовної давності відповідно до ст.257 ЦК України становить 3 роки.

Постановою Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004(зі змінами, внесеними Постановою Верховного Суду України № 2 від 19.03.2010) встановлено, що згідно зі статтею 257 ЦК України, у спорах про захист прав власників земельних ділянок застосовується позовна давність тривалістю у три роки, якщо інше не передбачено законом.

Відповідач ОСОБА_3 подала суду заяву про застосування судом позовної давності при вирішенні спору по суті. Відповідно до вимог ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно вимог ч.1 ст.8 ЦПК України суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод ратифікована Україною Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N2,4,7 та 11 до Конвенції» N475/97-ВР від 17 липня 1997 року і набрала чинності для України 11 вересня 1997 року.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлює, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Терміни позовної давності, що є звичайним явищем в національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконують кілька завдань, у тому числі забезпечують юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (судове рішення від 20 вересня 2011 року у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Російської Федерації, п.570, та судове рішення від 22 жовтня 1996 року у справі Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства, п.51).

Згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини викладеної в судовому рішенні від 09.01.2013 у справі «ОСОБА_4 проти України» (Заява №21722/11) строки давності слугують кільком важливим цілям, а саме: забезпеченню юридичної визначеності та остаточності, захисту потенційних відповідачів від не заявлених вчасно вимог, яким може бути важко протистояти, та запобігти будь-якій несправедливості, яка могла б виникнути, якби від судів вимагалося виносити рішення щодо подій, що мали місце у віддаленому минулому, на підставі доказів, які через сплив часу стали ненадійними та неповними ( рішення від 22 жовтня 1996 року у справі «Стаббінгз та інші проти Сполученого Королівства» (Stubbings and Others v. the United Kingdom), п. 51, Reports 1996-IV). Строки давності є загальною рисою національних правових систем договірних держав щодо кримінальних, дисциплінарних та інших порушень.

Дотримання строків звернення до суду є однією з умов дисциплінування учасників цивільно-правових відносин у випадку, якщо вони стали спірними. У разі пропуску строку звернення до суду підставами для визнання поважними причинами такого пропуску є лише наявність обставин, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Таким чином, вищезазначене дає підстави для висновку про те, що здійснення і захист цивільних прав тісно повязані з фактором часу. Цивільні правовідносини не існують абстрактно, а виникають, змінюються та припиняються у часі. Обмеження строку для розгляду спору стимулює учасників процесу до надання доказів, підвищує їх достовірність і тим сприяє встановленню судами істини, а відтак - ефективному поновленню порушеного права. Крім того, встановлення строку позовної давності сприяє стабілізації цивільних правовідносин, усуненню невизначеності у відносинах між їх учасниками.

Відповідно до стаття 256 ЦК України визначає позовну давність як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Отже, позовна давність - це строк, протягом якого особа може реалізувати належне їй матеріальне право на отримання судового захисту порушеного цивільного права чи інтересу шляхом пред'явлення в належному порядку нею чи іншою уповноваженою особою позову до суду.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (стаття 267 ЦК України).

Визначення початку відліку позовної давності міститься у статті 261 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України за загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що позовна давність є строком пред'явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб'єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

При цьому як у випадку пред'явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред'явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила

Статтею 36 - 1 Закону України «Про прокуратуру» та частиною другою статті 45 ЦПК України передбачено право прокурора з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді в межах повноважень, визначених законом, звертатися до суду з позовною заявою, брати участь у розгляді справ за його позовом тощо

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача (абзац 2 частини другої статті 45 ЦПК України).

За змістом ч.1 ст.46 ЦПК України органи, які відповідно до ст. 45 цього Кодексу, звернулися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах, мають процесуальні права й обовязки особи, в інтересах якої вони діють.

Отже, норми, встановлені ч.1 ст.261 ЦК України щодо початку перебігу позовної давності, поширюються на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів; перебіг позовної давності в такому разі починається від дня, коли про порушення інтересів дізнався орган, в інтересах якого і подано до суду прокурором позовну заяву.

Згідно із частиною першою статті 46 ЦПК України органи та інші особи, які відповідно до статті 45 цього Кодексу звернулися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах, мають процесуальні права й обовязки особи, в інтересах якої вони діють, за винятком права укладати мирову угоду.

Прокурор, який бере участь у справі, має обовязки і користується правами сторони, крім права на укладення мирової угоди.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку про те, що положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів.

Отже, якщо у передбачених законом випадках з позовом до суду звернувся прокурор в інтересах відповідного органу (підприємства), то позовна давність обчислюється від дня, коли про порушення свого права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатись саме позивач, а не прокурор.

Разом з тим, положеннями статті 268 ЦК України передбачено винятки із загального правила про поширення позовної давності на всі цивільні правовідносини і визначено вимоги, на які позовна давність не поширюється, зокрема у пункті 4 частини першої цієї статті зазначено, що на вимогу власника або іншої особи про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право, позовна давність не поширюється.

Однак зазначена норма за своєю суттю направлена на захист прав власників та інших осіб від держави.

Оскільки держава зобовязана забезпечити належне правове регулювання відносин і відповідальна за прийняті її органами незаконні правові акти, їх скасування не повинне ставити під сумнів стабільність цивільного обороту, підтримувати яку покликані норми про позовну давність, тому, на відміну від інших учасників цивільних правовідносин, держава несе ризик спливу строку позовної давності на оскарження нею незаконних правових актів державних органів, якими порушено право власності чи інше речове право.

Отже, з огляду на статус держави та її органів як субєктів владних повноважень, положення пункту 4 частини першої статті 268 ЦК України не поширюються на позови прокуратури, які предявляються від імені держави і направлені на захист права державної власності, порушеного незаконними правовими актами органу державної влади.

На такі позови поширюється положення статті 257 ЦК України щодо загальної позовної давності, і на підставі частини першої статті 261 цього Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли держава в особі її органів як субєктів владних повноважень довідалася або могла довідатися про порушення прав і законних інтересів.

До такого висновку прийшов Верховний суд України, згідно правових позицій у справі № 6-2070цс16, у справі за № 6-2376цс16 та у справі № 6-1852цс16.

Враховуючи обставини справи, суд вважає, що право прокурора на предявлення позову виникло у 2010 році, оскільки про порушене право ДП «Дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту фізіології рослин і генетики НАН України», як вони вказали в судовому засіданні стало відомо з Рішення господарського суду Київської області від 21.04.2010 року в якому задоволено подання Васильківського міжрайонного прокурора про перегляд рішення цього суду за нововиявленими обставинами, в якому вони брали участь, як і відомо було з 21 квітня 2010 року Держземагенству у Київській області (на даний час Держгеокадастр у Київській області), оскільки їх на той час Васильківський районний відділ земельних ресурсів також приймав участь у розгляді вказаної справи. А, тому строк позовної давності за цими вимогами сплив 21 квітня 2013 року, а з позовною заявою до суду прокурор звернувся лише 14 січня 2015 року.

Крім того, прокурор звертався з позовом до суду також в інтересах ОСОБА_1 управління Держгеокадастру у Київській області (ОСОБА_1 управління Держземагентства у Київській області), суд встановив, що управління також було відомо про порушення свого права 26 лютого 2010 року, коли ним було видано державні акти на право власності на вищезазначені земельні ділянки, тобто строк позовної давності сплив ще 26 лютого 2013 року.

Всупереч вимог ст. 10, 60 ЦПК України прокурором не було надано доказів наявності поважних причин пропуску такого строку позовної давності, а тому суд вважає, що строк позовної давності пропущено без поважних причин і відсутні підстави для його поновлення. Враховуючи наведене, суд дійшов до висновку, що порушене право ОСОБА_1 управління Держгеокадастру у Київській області та ДП «Дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту фізіології рослин і генетики НАН України» на користування спірною земельною ділянкою не підлягає захисту внаслідок спливу позовної давності, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 84, 122, 149, 150 ЗК України, ст. ст. 5, 256, 257, 261, 267, 268 ЦК України, ст. ст. 8, 10, 11, 45, 46, 57, 58, 60, 61, 88, 209, 212-214, 215, 360-7 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

У задоволені позовних вимог Києво-Святошинської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі ОСОБА_1 управління Держгеокадастру у Київській області, Державного підприємства «Дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту фізіології рослин і генетики НАН України» до Глевахівської селищної ради Васильківського району Київської області, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування рішення селищної ради, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та витребування земельної ділянки - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через Васильківський міськрайонний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 28 липня 2017 року.

Суддя Г.М. Лебідь-Гавенко