АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/5002/17 Головуючий 1 інстанції -
Справа № 628/444/17 Скородєлов В.В.
Категорія: відшкодування шкоди Доповідач - Хорошевський О.М.
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 серпня 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого, судді - Хорошевського О.М.

суддів: Кіся П.В.,

Кружиліної О.А.

за участю секретаря - Сватенко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 10 липня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання правочину недійсним та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2017 року ОСОБА_3 звернувся з позовом до ОСОБА_4 про визнання правочину недійсним.

В обґрунтування зазначав, що 15 січня 2015 року близько 16.30 год. він, керуючи автомобілем НОМЕР_1 по вулиці Харківській, міста Куп'янська, Харківської області, допустив наїзд на ОСОБА_4 За даним фактом було розпочато кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000123 від 16.01.2015, яке постановою слідчого СВ Куп'янського МВ ГУМВСУ в Харківській області Пілюшенко Ю.М. від 31.01.2015 року закрито у зв'язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України та його притягнуто до адміністративної відповідальності.

В ході проведення досудового розслідування він вимушений під тиском слідчих та начальника Куп'янського міськвідділу дати розписку від 09.02.2015 року, в якій зобов'язався відшкодувати ОСОБА_4 в рахунок компенсації матеріальної та моральної шкоди 8000 грн. у строк до квітня 2015 року. Посилаючись на те, що зазначена розписка була складена ним під впливом морального тиску і на вкрай невигідних умовах, оскільки 8000 грн. є дуже великою сумою станом на лютий 2015 року, занадто завищеною, на підставі ч.1 ст. 231, ст. 233 ЦК України просив суд визнати зазначений правочин недійсним.

У квітні 2017 року ОСОБА_4 звернулась з зустрічним позовом до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.

В обґрунтування позовної заяви зазначила, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 15 січня 2015 року з вини ОСОБА_3, вона отримала тілесні ушкодження та проходила лікування у травматологічному відділенні Куп'янського міської лікарні.

Просила суд стягнути з ОСОБА_3 понесені витрати на лікування - матеріальну шкоду у розмірі 2149,53 грн., моральну шкоду, яка виразилася у душевних стражданнях та моральних переживаннях, оскільки від отриманих травм тривалий час відчувала біль, змушена була звертатися до лікарів, проходити обстеження, не могла вести звичний для неї образ життя, були порушені її нормальні життєві зв'язки через неможливість продовження активного громадського життя, - у розмірі 5000 грн., а також понесені нею витрати на правову допомогу у розмірі 700 грн.

Рішенням Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 10 липня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 матеріальну шкоду у розмірі 1922,02 грн., моральну шкоду у розмірі 2000 грн. та понесені витрати на правову допомогу у розмірі 384 грн.

В іншій частині зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 702,17 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, просить скасувати рішення суду першої інстанції, як незаконне та необґрунтоване та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Посилається на ті ж самі доводи, які викладені у його позовній заяві, зазначивши, що на його думку, компенсовані ним витрати у розмірі 2000 грн., отримання яких не визнає ОСОБА_4, є достатнім відшкодуванням матеріальної шкоди.

Стосовно відшкодування моральної шкоди ОСОБА_3 вказує, що позивачем не надано розрахунку розміру шкоди, з яких міркувань вона виходила визначаючи його, не надано жодного доказу, підтверджуючого факт завдання їй моральної шкоди, а тому апелянт вважає, що сума компенсації у розмірі 2000 грн., визначена оскаржуваним рішенням суду, безпідставно завищена.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду, доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду доказів про те, що саме на момент вчинення правочину на нього чинився психічний тиск, внаслідок якого він зобов'язався компенсувати шкоду без вільного волевиявлення та всупереч внутрішній волі.

Судова колегія погоджується з висновками суду.

З матеріалів справи вбачається, що постановою слідчого СВ Куп'янського МВ ГУМВС України в Харківській області Пілюшенко Ю.М. від 31.01.2015 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000123 від 16.01.2015 року на підставі повідомлення фельдшера швидкої допомоги про те, що 15.01.2015 року за медичною допомогою звернулася ОСОБА_4, 1945 року народження, з діагнозом забій нижньої лівої кінцівки, забій волосяної частини голови, струс головного мозку, які вона отримала під час наїзду на неї легкового автомобіля світлого кольору з номерним знаком 4558 поблизу будинку № 47, по вулиці Харківській, міста Куп'янська, Харківської області, - закрито у зв'язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та матеріали направлені для вирішення питання про притягнення водія ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху України (а.с.22).

Постановою Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 04 березня 2015 року, яка набрала законної сили 17 березня 2015 року, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, за порушення вимог 12.1 Правил дорожнього руху визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн.

Зазначеною постановою встановлено, що 15 січня 2015 року о 16.30 год. у м. Куп'янську, по вулиці Харківській ОСОБА_3 керував автомобілем НОМЕР_2 та під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку та допустив наїзд на ОСОБА_4, яка переходила дорогу поблизу будинку № 47, в результаті чого остання отримала легкі тілесні ушкодження (а.с. 23).

09.02.2015 року ОСОБА_3 зобов'язався передати ОСОБА_4 в рахунок компенсації матеріальної та моральної шкоди 8000 грн. протягом трьох місяців (по квітень включно), що підтверджується розпискою (а.с.7).

Відповідно до ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Судом першої інстанції було встановлено, що кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за фактом ДТП за участю ОСОБА_3, закрито 31.01.2015 року, а розписку про зобов'язання компенсувати завдану шкоду складено 09.02.2015 року, тобто через деякий проміжок часу з дня закриття кримінального провадження. Крім того, як свідчить запис у зазначеній розписці, в день її складання ОСОБА_3 добровільно передав ОСОБА_4 в рахунок компенсації шкоди 1000 грн.

Згідно приписів ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши до суду належні та допустимі докази на їх підтвердження, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

У п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що при вирішенні спорів про визнання недійсним правочину, вчиненого особою під впливом насильства (стаття 231 ЦК), судам необхідно враховувати, що насильство має виражатися в незаконних, однак не обов'язково злочинних діях. Насильницькі дії можуть вчинятись як стороною правочину, так і іншою особою - як щодо іншої сторони правочину, так і щодо членів її сім'ї, родичів тощо або їх майна. Факт насильства не обов'язково має бути встановлений вироком суду, постановленим у кримінальній справі.

Позивачем не було надано до судів першої та апеляційної інстанції доказів про те, що саме на час написання розписки на нього чинився психічний тиск, внаслідок якого він зобов'язався компенсувати шкоду без вільного волевиявлення та всупереч внутрішній волі.

Визначаючи розмір відшкодування суд першої інстанції виходив з наданих сторонами доказів. Так суд взяв до уваги підтверджені ОСОБА_4 витрати за надану їй медичну допомогу та придбання ліків.

Визначаючи розмір компенсації немайнової шкоди судом враховано ступень тяжкості тілесних ушкоджень потерпілої від ДТП, тривалість страждань, вік та стан здоров'я позивача за зустрічним позовом після отриманих ушкоджень.

Доводи, викладені ОСОБА_3 в апеляційній скарзі висновків суду не спростовують, були предметом розгляду судом першої інстанції, яким суд дав належну оцінку та не дають підстав для скасування чи зміни ухваленого у справі рішення.

З огляду на викладене, та керуючись ч. 1 ст. 308 ЦПК України судова колегія вважає за необхідне відхилити апеляційну скаргу та залишити рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 308, 315, 317, 319 ЦПК України судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 10 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий - О.М. Хорошевський

Судді - П.В. Кісь

О.А. Кружиліна