Справа № 369/273/17
Провадження № 4-с/369/29/17
УХВАЛА

Іменем України

17.07.2017 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі головуючої судді Ковальчук Л.М., при секретарі Завойській В.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична фірма «Аріес» до головного державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби ОСОБА_1, заінтересовані особи ОСОБА_2, ОСОБА_3, про визнання дій головного державного виконавця незаконними та скасування постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження,

В С Т А Н О В И В:

Заявник ТОВ «Юридична фірма «Аріес» звернувся до суду із скаргою до головного державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби ОСОБА_1, заінтересовані особи ОСОБА_2, ОСОБА_3, про визнання дій головного державного виконавця незаконними та скасування постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження, посилаючись на те, що 01 квітня 2008 року Києво-Святошинським районним судом Київської області був виданий судовий наказ № 2-н-71/08, згідно якого з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ПАТ «Земельний банк» стягнуто солідарно заборгованість у розмірі 5 897,40 грн..

20 квітня 2016 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області проведено заміну сторони виконавчого провадження з ПАТ «Земельний банк» на ТОВ «Юридична фірма «Аріес».

29 серпня 2016 року на адресу відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції було направлено заяву про відкриття виконавчого провадження згідно виданого Києво-Святошинським районним судом Київської області судового наказу за № 2-н-71/08.

30 вересня 2016 року головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції була винесена постанова про відмову у відкритті виконавчого провадження в рамках виконавчого провадження № 52697069.

Вказана постанова державного виконавця була отримана ТОВ «Юридична фірма «Аріес» лише 27 грудня 2016 року через засоби поштового звязку, тому строк на оскарження дій державного виконавця пропущений не був.

Підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження державний виконавець зазначив про те, що виконавчий документ не відповідає вимогам ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження».

Заявник вказав, що постанова головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції про відмову у відкритті виконавчого провадження від 30 вересня 2016 року є необгрунтованою, що порушує права стягувача.

Заявник у поданій скарзі також вказав, що судовий наказ № 2-н-71/08 від 01 квітня 2008 року був прийнятий державним виконавцем до примусового виконання і по ньому 01 березня 2013 року було відкрито виконавче провадження № ВП 36853303.

Враховуючи викладене, заявник ТОВ «Юридична фірма «Аріес» просив визнати дії головного державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби ОСОБА_1 неправомірними, визнати рішення головного державного виконавця про відмову у відкритті виконавчого провадження неправомірним; зобовязати головного державного виконавця Міщенко Л.М. на протязі пяти календарних днів усунути виявлені порушення за результатами розгляду даної скарги та у відповідності до вимог ч. 1 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» винести постанову про відкриття виконавчого провадження та розпочати примусове виконання рішення суду.

В судове засідання заявник ТОВ «Юридична фірма «Аріес» не з»явився, про дату, час і місце розгляду скарги представник заявника повідомлений належним чином, до суду від представника заявника надійшла заява про розгляд скарги без участі представника заявника.

В судове засідання головний державний виконавець Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області не зявився, про дату, час і місце розгляду скарги повідомлявся належним чином, до суду надійшла заява про розгляд скарги у відсутності представника відділу державної виконавчої служби.

В судове засідання заінтересовані особи ОСОБА_2, ОСОБА_3 не зявились, про дату, час і місце розгляду скарги повідомлялись належним чином, причини неявки суду не відомі.

Суд, з»ясувавши дійсні обставини та дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що судовим наказом Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 квітня 2008 року стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_3 заборгованість на користь ХАК «Земельний банк» у розмірі 5 897,40 грн..

Постановою головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції ОСОБА_1 від 01 березня 2013 року відкрито виконавче провадження № 36853303 про примусове стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_3 заборгованість на користь ХАК «Земельний банк» у розмірі 5 897,40 грн..

Постановою про повернення виконавчого документа стягувачу від 08 квітня 2016 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції ОСОБА_1 повернуто судовий наказ № 2-н-71/08, виданий 01 квітня 2008 року Києво-Святошинським районним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_3 заборгованість на користь ХАК «Земельний банк» у розмірі 5 897,40 грн., на підставі вимог ст. 50, п. 5 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 квітня 2016 року задоволено заяву ТОВ «Юридична фіома «Аріес» про заміну сторони у виконавчому провадженні у справі за заявою Харківського акціонерного комерційного «Земельного банку» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про видачу судового наказу. Замінено стягувача з Публічного акціонерного товариства «Земельного банку» на його правонаступника ТОВ «Юридична фірма «Аріес» у виконавчому провадженні щодо виконання судового наказу, виданого 01 квітня 2008 року Києво-Святошинським районним судом Київської області щодо стягнення солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором № 2137/1-980 від 22 лютого 2007 року.

Постановою про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа) від 30 вересня 2016 року державним виконавцем Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби ОСОБА_1 відмовлено у прийнятті до провадження виконавчого документа та у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання судового наказу № 2-н-71/08, виданого 01 квітня 2008 року Києво-Святошинським районним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_3 заборгованість на користь ХАК «Земельний банк» у розмірі 5 897,40 грн., на підставі вимог п. 6 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки виконавчий документ не відповідав вимогам ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно вимог ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У відповідності до вимог ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до вимог ч.1 ст.6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно вимог п. 6 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі: невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 18 цього Закону.

Згідно вимог ч. 1 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження № 52697069 та № 36853303, які витребовувались судом згідно ухвали про витребування доказів, державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції ОСОБА_1 вже відкривалось виконавче провадження щодо примусового виконання судового наказу № 2-н-71/08, виданого 01 квітня 2008 року Києво-Святошинським районним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_3 заборгованості на користь ХАК «Земельний банк» у розмірі 5 897,40 грн., однак вказаний виконавчий документ був повернутий стягувачу згідно постанови державного виконавця від 08 квітня 2016 року, на підставі вимог ст. 50, п. 5 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Також з матеріалів виконавчого провадження вбачається, що державним виконавцем після відкриття виконавчого провадження з примусового виконання судового наказу № 2-н-71/08, виданого 01 квітня 2008 року Києво-Святошинським районним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_3 заборгованості на користь ХАК «Зембанк» у розмірі 5 897,40 грн., вчинялись виконавчі дії, спрямовані на примусове виконання судового рішення.

В подальшому державний виконавець Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби ОСОБА_1 постановою від 30 вересня 2016 року відмовила у відкритті виконавчого провадження, посилаючись на вимог п. 6 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», у звязку з невідповідністю виконавчого документа вимогам ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження».

Однак суд вважає вказані дії державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби ОСОБА_1 про відмову у відкритті виконавчого провадження неправомірними.

Відмовляючи у відкриття виконавчого провадження державний виконавець Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби ОСОБА_1, посилаючись на . 6 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» ( в редакції чинній на час прийняття оскаржуваної постанови) неправомірно відмовив у відкритті виконавчого провадження.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що постанова головного державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_1 від 30 вересня 2016 року не може залишатися в силі і підлягає скасуванню, як така, що винесена в порушення вимог п. 6 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» за результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд постановляє ухвалу, яка має відповідати вимогам статей 387 ЦПК.

Виходячи зі змісту статті 387 ЦПК, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Наприклад, суд може зобов'язати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав.

При цьому суд не має права зобов'язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом про виконавче провадження можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби, наприклад, постановити ухвалу про зупинення виконавчого провадження у випадках, передбачених статтями 37 - 38 Закону про виконавче провадження, проте може привести визначений державним виконавцем строк зупинення провадження у відповідність із законом шляхом його скорочення (частина третя статті 39 Закону про виконавче провадження).

Згідно п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» від 26.12.2003 року № 14, у разі визнання неправомірними рішення, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд зобов'язує їх усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює порушені права чи свободи заявника. При цьому суд не вправі зобов'язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом України «Про виконавче провадження» можуть здійснюватися тільки державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

Права та обовязки державного виконавця врегульовані Законом України «Про виконавче провадження». При цьому останній враховує ряд факторів необхідних для прийняття відповідного рішення щодо виконання судового рішення.

За таких обставин, суд відмовляє у задоволенні вимоги заявника щодо зобовязання головного державного виконавця Міщенко Л.М. на протязі пяти календарних днів усунути виявлені порушення за результатами розгляду даної скарги та у відповідності до вимог ч. 1 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» винести постанову про відкриття виконавчого провадження та розпочати примусове виконання рішення суду, оскільки суд не вправі зобов'язувати державного виконавця до вчинення дій, які визначені Законом України «Про виконавче провадження» та можуть здійснюватися тільки державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

Оскільки оскаржувану постанову від 30 вересня 2016 року заявник отримав через засоби поштового звязку лише 27 грудня 2016 року, суд вважає, що заявник звернувся до суду за захистом своїх порушених прав в строки передбачені ст. 385 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 383-387 ЦПК України, ст. ст. 6, 11, 25, 26 Закону України «Про виконавче провадження», суд-

У Х В А Л И В:

Скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична фірма «Аріес» задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії головного державного виконавця Києво-Святошинського відділу Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області ОСОБА_1 по виконавчому провадженню № 52697069 при винесенні постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження від 30 вересня 2016 року.

Скасувати постанову головного державного виконавця Києво-Святошинського відділу Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області ОСОБА_1 від 30 вересня 2016 року про відмову у відкритті виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_3 заборгованості на користь ХАК «Земельний банк» у розмірі 5 897,40 грн..

В решті скарги відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Ковальчук Л.М.