У Х В А Л А

"19" серпня 2017 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

Головуючого судді: Астахової О.О.,

при секретарі Наумовій О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову,

в с т а н о в и в:

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 19.08.2017 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Леончук Ірина Аркадіївна про визнання договору дарування удаваним та переведення прав і обов'язків покупця.

Одночасно із позовною заявою до суду надійшла заява позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову, в якій він просить накласти арешт на 19/100 частини квартири АДРЕСА_1, яка належить на праві власності відповідачу ОСОБА_4 на підставі договору дарування частини квартири від 06.09.2006 року посвідченого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Телегою Т.М. за реєстровим номером 1242 та заборонити ОСОБА_4 вчиняти будь-які дії спрямовані на відчуження частки вказаної квартири, а також передавати спірне майно в іпотеку чи закладати під заставу.

Заяву про забезпечення позову ОСОБА_1 мотивує тим, що спірна частина квартири належала на праві власності відповідачу ОСОБА_2, який є батьком позивача.

16.01.2002 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 уклали договір дарування 19/100 частини квартири АДРЕСА_1, який позивач просить визнати удаваним та перевести на нього права і обов'язків покупця за вказаним договором.

На даний час 19/100 частини квартири АДРЕСА_1 належить ОСОБА_4, яка в свою чергу може здійснити відчуження спірного нерухомого майна.

Позивач вважає, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог, оскільки належне на праві власності майно відповідача може бути ним відчужене, що змушує його звернутись з даною заявою до суду.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

За таких обставин розгляд заяви проводиться без повідомлення сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно із ч. 3 ст. 151 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 152 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Частиною 3 ст. 152 ЦПК України імперативно встановлено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Предметом позову є визнання удаваним договору дарування 19/100 частини квартири АДРЕСА_1, укладеного 16 січня 2002 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, який посвідчений Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Леончук І.А.

Відповідно до Договору дарування частини квартири від 06.09.2006 року укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_7, посвідченого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Телегою Т.М. за реєстровим номером 1242, 19/100 частини квартири АДРЕСА_1 належить ОСОБА_4

Разом з тим, із даного договору неможливо пересвідчитись кому на даний час належить право власності на 19/100 частини квартири АДРЕСА_2.

Крім того, позивачем в заяві про забезпечення позову не надано доказів того, що існує реальна загроза відчуження майна відповідача, яке є предметом спору і невжиття заходів забезпечення позову унеможливить виконання судового рішення.

У пункті 3 постанови № 9 від 22 грудня 2006 року Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" підкреслено, що згідно з п. 1 ч. 1 статті 152 ЦПК України позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладання арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Відповідно до п.4 зазначеної постанови, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має право з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Дотримуючись означених вимог закону, суд приходить до висновку, що позивачем не наведено обставин та не надано доказів того, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Таким чином, суд, перевіривши відповідність виду забезпечення позову заявленим позовним вимогам, а також враховуючи, що вжиті заходи забезпечення позову не повинні порушувати права інших осіб, приходить до висновку, що з урахуванням сукупності вищевказаних обставин, відсутні належні правові підстави для забезпечення позову у обраний позивачем спосіб.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 151, 152, 153, 209, 210, 293, 294 ЦПК України, -

у х в а л и в:

Заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову - залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом п'яти днів, з дня отримання її копії.

С у д д я :