Справа № 344/4343/17
Провадження № 22-ц/779/1234/2017
Головуючий у 1 інстанції Польська М. В.
Суддя-доповідач Горейко
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Горейко М.Д.

суддів: Бойчука І.В., Проскурніцького П.І.

секретаря ВознякВ.Д.

з участю апелянта ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ліквідатора фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Приватного підприємства «Отем» про визнання недійсними договорів купівлі-продажу за апеляційною скаргою ліквідатора фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду від 02 червня 2017 року, -

в с т а н о в и л а :

28.03.2017 року ліквідатор фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 - ОСОБА_1 звернувся в суд з наведеним позовом до ОСОБА_2, ПП «Отем», в обґрунтування якого зазначив, що ухвалою Господарського суду Волинської області від 17.04.2009 року було порушено провадження у справі №8/40-Б про визнання ФОП ОСОБА_2 банкрутом. Постановою цього суду від 03.06.2009 року його визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. Ухвалою від 22.07.2015 року ліквідатором ФОП ОСОБА_2 призначено позивача. В процесі проведення ліквідаційної процедури ліквідатором, у відповідності до статей 25, 26 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», було виявлено та включено до ліквідаційної маси майно, що належить банкруту, а саме: земельну ділянку площею 0,1000 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1; житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1; земельну ділянку площею 0,1312 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_2; житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_2; житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_3; приміщення магазину, що знаходиться в АДРЕСА_4. Однак, в лютому 2016 року ліквідатору стало відомо, що відповідач ОСОБА_2 самостійно, без відома ліквідатора, відчужив вказане майно ПП «Отем» згідно договорів купівлі-продажу від 03.02.2016 року. Укладення таких договорів не ліквідатором, а банкрутом поза процедурою продажу майна, передбаченою ст. 44 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», є грубим порушенням вимог чинного законодавства та прав кредиторів. У зв'язку з наведеним, позивач просив визнати недійсними договори купівлі-продажу вказаного нерухомого майна від 03.02.2016 року, укладені між ОСОБА_2 та ПП «Отем», та стягнути з відповідачів судові витрати.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 02 червня 2017 року відмовлено в задоволенні позову арбітражного керуючого ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Приватного підприємства «Отем» про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, укладених 03.02.2016 року між ОСОБА_2 та ПП «Отем», посвідчених приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Себастіянською І.К. та зареєстрованих в реєстрі за номерами відповідно 101, 103, 99, 104, 100, 102, а саме: приміщення магазину, що знаходиться в АДРЕСА_4; земельної ділянки площею 0,1000 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1; житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1; земельної ділянки площею 0,1312 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_2; житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_2; житлового будинку в АДРЕСА_3, та стягнення судових витрат.

Не погодившись з таким рішенням, ліквідатор фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 - ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з'ясування судом обставин справи, неналежну оцінку доказів, порушення норм матеріального та процесуального права.

Зокрема апелянт зазначає, що судом при розгляді справи та ухваленні оскаржуваного рішення не взято до уваги наведених позивачем фактів, проігноровано наявність актів інвентаризації щодо включення майна, що є предметом оспорюваних договорів, до ліквідаційної маси банкрута, не з'ясовано, які саме норми законодавства, що регулюють процедуру банкрутства, слід застосувати у процедурі ліквідації ФОП ОСОБА_2, а, відповідно, чи підлягає включенню до ліквідаційної маси останнього майно, що є предметом оспорюваних правочинів.

У зв'язку з наведеним просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

У засіданні апеляційного суду апелянт доводи апеляційної скарги підтримав з наведених у ній мотивів.

Відповідач ОСОБА_2 та представник відповідача ПП «Отем» в судове засідання не з'явилися, про час та день розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку. ОСОБА_2 надіслав суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити її без задоволення, розгляд справи здійснювати без його участі. Представник відповідача ПП «Отем» надіслав суду письмове заперечення на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а справу розглядати без представника ПП «Отем».

З урахуванням положень ст. 305 ЦПК України колегія суддів ухвалила про розгляд справи за їх відсутності.

Заслухавши доповідача, пояснення апелянта, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків суду фактичним обставинам справи та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права у вирішенні даного спору, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити з наступних підстав.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п. 2 Постанови від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ухвалою Господарського суду Волинської області від 17.04.2009 року було порушено провадження у справі №8/40-Б про визнання ФОП ОСОБА_2 банкрутом (а. с. 7-8).

Постановою цього суду від 03.06.2009 року його визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру (а. с. 9-10).

22.07.2015 року ліквідатором ФОП ОСОБА_2 згідно ухвали Господарського суду Волинської області призначено арбітражного керуючого Череватого О.Й. (а. с. 11-12).

Також встановлено, що 03.02.2016 року між ОСОБА_2 та ПП «Отем» були укладені договори купівлі-продажу:

- земельної ділянки площею 0,1000 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1. Договір посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Себастіянською І.К. та зареєстрований в реєстрі за №103 (а. с. 13-16);

- житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1, житловою площею 80,1 кв. м., загальною площею 314,0 кв. м. Договір посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Себастіянською І.К. та зареєстрований в реєстрі за №99 (а. с. 17-20);

- земельної ділянки площею 0,1312 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_2. Договір посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Себастіянською І.К. та зареєстрований в реєстрі за №104 (а. с. 25-28);

- житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_2, житловою площею 20,9 кв. м, загальною площею 81,7 кв. м. Договір посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Себастіянською І.К. та зареєстрований в реєстрі за №100 (а. с. 29-32);

- житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_3, житловою площею 101,8 кв. м., загальною площею 74,2 кв. м. Договір посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Себастіянською І.К. та зареєстрований в реєстрі за №102 (а. с. 33-36);

- приміщення магазину, що знаходиться в АДРЕСА_4. Договір посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Себастіянською І.К. та зареєстрований в реєстрі за №101 (а. с. 37-40).

Відмовляючи в задоволенні позову ліквідатора фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 - ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено підстав недійсності договорів купівлі-продажу спірного нерухомого майна, укладених 03.02.2016 року між ОСОБА_2 та ПП «Отем», які посвідчені приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Себастіянською І.К. та зареєстровані в реєстрі за №№99, 100, 101, 102, 103, 104, так як повноваження продавця щодо їх вчинення перевірялися нотаріусом, що посвідчував дані правочини, в т.ч. наявність заборон на їх відчуження, банкрутство щодо продавця на час укладення таких договорів було припиненим і доказ на включення майна до ліквідаційної маси відсутній.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 37 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (далі Закон) встановлено, що у випадках, передбачених цим Законом, господарський суд у судовому засіданні за участю сторін приймає постанову про визнання боржника банкрутом і відкриває ліквідаційну процедуру строком на дванадцять місяців.

У постанові про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури господарський суд призначає ліквідатора банкрута з урахуванням вимог, установлених цим Законом, з числа арбітражних керуючих, якщо інше не передбачено цим Законом (ч. 1 ст. 40 закону).

За приписами ч. 2 ст. 41 Закону ліквідатор з дня свого призначення, зокрема, приймає до свого відання майно боржника, забезпечує його збереження; виконує функції з управління та розпорядження майном банкрута; проводить інвентаризацію та оцінку майна банкрута; очолює ліквідаційну комісію та формує ліквідаційну масу; подає до суду заяви про визнання недійсними правочинів (договорів) боржника; продає майно банкрута для задоволення вимог, внесених до реєстру вимог кредиторів, у порядку, передбаченому цим Законом; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 42 Закону усі види майнових активів (майно та майнові права) банкрута, які належать йому на праві власності або повного господарського відання на дату відкриття ліквідаційної процедури та виявлені в ході ліквідаційної процедури, включаються до складу ліквідаційної маси.

Як вбачається з матеріалів справи, такі не містять доказів того, що нерухоме майно, яке відчужене згідно оспорюваних договорів купівлі-продажу від 03.02.2016 року, включене до ліквідаційної маси.

Посилання апелянта, що судом проігноровано наявність актів інвентаризації щодо включення майна, що є предметом оспорюваних договорів купівлі-продажу, до ліквідаційної маси банкрута, є голослівними, оскільки таких актів інвентаризації стороною позивача не надано.

Згідно ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом першої інстанції встановлено, що право власності на все спірне нерухоме майно зареєстровано за відповідачем ОСОБА_2 в січні 2016 року. Наведене підтверджується Інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна (а. с. 114-126).

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 02.02.2016 року (а. с. 63-71) провадження у справі №8/40-Б про банкрутство ФОП ОСОБА_2 припинено.

Таким чином, на момент укладення спірних договорів купівлі-продажу ОСОБА_2 не був обмежений у реалізації свого права власності на продаж належного йому майна. Правоздатність сторін, належність майна продавцю, наявність заборон на відчуження цього майна була перевірена приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Себастіянською І.К. при посвідченні вказаних договорів купівлі-продажу.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

З урахуванням наведених обставин та норм матеріального права суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що позивачем не доведено та не надано суду належних доказів на підтвердження існування підстав для визнання оспорюваних договорів купівлі-продажу, укладених 03.02.2016 року між ОСОБА_2 та ПП «Отем», недійсними.

Виходячи зі змісту ч. 2 ст. 303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції досліджені у встановленому законом порядку, а апеляційна скарга не містить посилання на нові докази, що давало б підставу для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Доводи апеляційної скарги в основному зводяться до переоцінки доказів. Будь-яких інших доказів, які б вказували на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права чи порушення норм процесуального права апелянтом не надано, як і доказів, що висновки суду не відповідають встановленим обставинам справи.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з'ясовано всебічно та повно, дано їм вірну правову оцінку, а рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Тому підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ліквідатора фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 02 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча Горейко М.Д.

Судді: Бойчук І.В.

Проскурніцький П.І.