Провадження №2/760/1507/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2017 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Усатової І.А.,

при секретарі - Літвінчук А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди, заподіяних в результаті ДТП, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди, заподіяних в результаті ДТП.

Позовна заява обґрунтована тим, що 09.07.2016 о 08.55 по просп. Відрадному, 95-Е, в м. Києві ОСОБА_3, керуючи автомобілем НОМЕР_1, порушив п.13.3 ПДР України, а саме: під час здійснення повороту не дотримався бокового безпечного інтервалу, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем НОМЕР_2, під керуванням позивача, що спричинило механічні пошкодження транспортних засобів.

Зазначено, що постановою судді Солом'янського районного суду м. Києва від 11.08.2016 ОСОБА_3 було визнано винним у вчиненні ДТП.

Позивач посилався на те, що власником автомобіля НОМЕР_1, є ОСОБА_2

Так, позивач вказав, що його автомобіль отримав пошкодження, вартість відновлювального ремонту яких, згідно звіту №483/07/16Н від 12.07.2016 про оцінку вартості (розміру) майнової шкоди, завданої власнику КТЗ складає 14 779,15 грн.

Крім того, позивач посилався на те, що у зв'язку з пошкодженням належного йому автомобіля, йому було завдано моральної шкоди.

Протокольною ухвалою суду від 13.12.2016 до участі у справі залучено відповідача - ОСОБА_3.

У судовому засіданні позивач підтримав позов, просив суд його задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову, надав суду письмові заперечення на позов, у яких посилався на те, що відповідач ніколи не був власником автомобіля НОМЕР_3, а тому вважає, що ОСОБА_2 не є належним відповідачем у даній справі, окрім того, пояснив, що завдані позивачеві збитки має відшкодувати винна особа у вчиненні ДТП - ОСОБА_3

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся в порядку, передбаченому ч. 5 ст. 74 ЦПК України.

Суд, заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 09.07.2016 о 08.55 по просп. Відрадному, 95-Е, в м. Києві ОСОБА_3, керуючи автомобілем НОМЕР_1, порушив п.13.3 ПДР України, а саме: під час здійснення повороту не дотримався бокового безпечного інтервалу, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_1, що спричинило механічні пошкодження транспортних засобів.

Постановою судді Солом'янського районного суду м. Києва від 11.08.2016 ОСОБА_3 було визнано винним у вчиненні вказаної ДТП.

Відповідно до ч. ч. 3 та 4 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

В п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснено, що відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов'язкові для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Інші прийняті в рамках кримінальної справи чи справи про адміністративне правопорушення постанови оцінюються судом згідно з положеннями статті 212 ЦПК.

Таким чином, вина ОСОБА_3 в дорожньо-транспортній пригоді доказуванню не підлягає.

Згідно звіту №483/07/16Н від 12.07.2016 про оцінку вартості (розміру) майнової шкоди, завданої власнику КТЗ - «Volkswagen Caddy», д.н.з. НОМЕР_4, складає 14 779,15 грн. (а.с. 7).

Як вбачається з копії квитанції до прибуткового касового ордера №483 від 11.07.2016, ОСОБА_1 було сплачено 800,00 грн. ФОП ОСОБА_4 за оцінку транспортного засобу (а.с. 21).

Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 4 цього ж Кодексу, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно норм ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно норм ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

З урахування цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи, чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Статтею 1188 ЦК України передбачено, що завдана шкода при взаємодії двох джерел підвищеної небезпеки відшкодовується винною особою.

На підставі ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, за винятком випадків, передбачених законом. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до п.6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди завданої, джерелом підвищеної небезпеки» особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що позивач ОСОБА_1 не довів порушення, невизнання або оспорювання своїх прав з боку відповідача - ОСОБА_2, крім того, суд не приймає доводи позивача про те, що ОСОБА_2 є власником авто НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_3, оскільки ним не надано жодних належних доказів про належність саме ОСОБА_2 на праві власності даного авто, що було також спростовано у судовому засіданні представником ОСОБА_2

Окрім того, як вбачається з вищезазначених вимог законодавства, саме особа, яка завдала шкоди, відшкодовувати її, а тому, оцінюючи матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що саме відповідач ОСОБА_3 є належним відповідачем у справі, оскільки саме він є винним у вчиненні ДТП, в результаті якої було пошкоджено автомобіль позивача.

Таким чином, підлягають задоволенню вимоги ОСОБА_1 про стягнення із ОСОБА_3 вартості відновлювального ремонту в сумі 14 779,15 грн., вартості послуг з оцінки завданих пошкоджень у сумі 800,00 грн.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 10 000 грн., слід зазначити наступне.

Відповідно до положень ст.ст. 23, 1167 ЦК України позивач має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При цьому, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини душевних страждань, ступеня вини відповідача, який завдав моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Крім того, як передбачено ч. 1 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 (зі змінами та доповненнями) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно п. 5 вказаної Постанови відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Так, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн., посилаючись на те, що у зв'язку з пошкодженням авто під час ДТП, позивач та його сім'я були позбавлені можливості виїжджати на відпочинок у вихідні, їм довелося користуватися громадським транспортом, що викликало суттєві незручності у пересуванні, позивачеві довелося відкласти багато справ, що потребували пересування автотранспортом, тому у нього виникли проблеми з роботою, також позивач був позбавлений можливості у забезпеченні родини продуктами харчування, які були вирощені на земельній ділянці позивача.

Виходячи з викладеного вище, обставин порушення прав позивача пошкодженням майна, виходячи із засад розумності та справедливості, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача 2000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу.

Згідно ч.4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, враховуючи, що позов задоовлено частково, з відповідача ОСОБА_3 підлягає стягненню на користь позивача сума судового збору в розмірі 661,44 грн.

Керуючись ст. ст.22, 23,1167, 1187 Цивільного кодексу України, ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 213-215, 224 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 вартість відновлювального ремонту в сумі 14 779,15 грн., вартість послуг з оцінки завданих пошкоджень у сумі 800,00 грн., моральну шкоду в сумі 2 000, 00 грн.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 661,44 грн.

В іншій частині позову відмовити.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Усатова І.А.