Справа № 500/1490/17
Провадження № 2/500/1913/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 вересня 2017 року

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Адамова А.С.,

при секретарі Хачатрян А.Т.,

за участю: позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1, представників відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ізмаїлі справу за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

17.08.2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду позовною заявою, в якій просить суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5, померлої 08.07.2016 року, на квартиру АДРЕСА_1, мотивуючи тим, що приватним нотаріусом йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у звязку з тим, що право власності спадкодавця на спадкове майно підтверджується договором міни, який було посвідчено на Одеській товарній біржі та рішенням суду, які не були належним чином зареєстровані.

Позивач за зустрічним позовом в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та наполягав на їх задоволенні.

Представники відповідача за зустрічним позовом в судовому засіданні визнали позовні вимоги ОСОБА_1, не заперечували проти їх задоволення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, заслухавши пояснення учасників судового процесу, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що згідно договору міни нерухомого майна № 4016 від 19 січня 1999р. ОСОБА_5 та ОСОБА_4 прийняли квартиру за адресою: м.Ізмаїл, вул. Рєпіна, б. 24, кв. 5.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 16.10.2014р. по справі №500/6308/14-ц визнано дійсним договір міни нерухомого майна - квартири АДРЕСА_2, укладений 19 січня 1999 року між ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_5, ОСОБА_4, зареєстрований на Одеській товарній біржі за № 4016 та визнано за ОСОБА_5 та ОСОБА_4 в рівних частках по 1/2 частині за кожним право власності на квартиру АДРЕСА_2.

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна №83766948 від 29.03.2017р. ОСОБА_5 є власником 1/2 частини квартири за адресою: м. Ізмаїл, вул. Рєпіна, б. 24, кв. 5, на підставі рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області №500/6308/14-ц від 16.10.2014р.

Згідно листа КП «Ізмаїльське МБТІ» за № 677від 16.05.2017р. власниками квартири за адресою: м. Ізмаїл, вул. Рєпіна, б. 24, кв. 5, зареєстровані ОСОБА_5 (1/2 частка) та ОСОБА_4 (1/2 частка) на підставі договору міни нерухомого майна №4016 від 19.01.1999р., посвідченого Одеською товарною біржею, зареєстрованого в реєстрі прав власності на нерухоме майно в реєстровій книзі №67в/251 від 21.01.1999р.

Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно із ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

Згідно ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ч. 1 статті 1234 ЦК України визначено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Згідно ч. 1 ст. 1235 ЦК України встановлено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії 1-ЖД№ 467684, виданого повторно 07.12.2016р., ОСОБА_5 померла 08 липня 2016 року.

Після смерті ОСОБА_5 згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить 1/2 частина квартири за адресою: м. Ізмаїл, вул. Рєпіна, б. 24, кв.5.

Відповідно до заповіту, посвідченого 21.11.2014 року приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області ОСОБА_8, ОСОБА_5 все своє майно, в тому числі належну їй частку квартири за адресою: м. Ізмаїл, вул. Рєпіна, б. 24, кв. 5, заповіла ОСОБА_1. Даний заповіт чинний, що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №46007551 від 02.12.2016р.

Позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем за заповітом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 спадщину після смерті ОСОБА_5 прийняла шляхом подачі в установлений законом шестимісячний строк заяви до нотаріуса про прийняття спадщини, копія якої наявна у матеріалах справи.

Інший спадкоємець ОСОБА_4, що має право на обовязкову долю, від отримання права власності на спадкове майно відмовився.

На звернення позивача до приватного нотаріуса з приводу видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, письмовою відповіддю приватного нотаріуса йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у звязку із тим, що право власності спадкодавця на спадкове майно підтверджується договором міни, який було посвідчено на Одеській товарній біржі та рішенням суду, які не були належним чином зареєстровані.

Відповідно до п.п. 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів. Спадкоємець повинен надати нотаріусу правовстановлюючий документ, що підтверджує право власності спадкодавця на нерухоме майно.

Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.

Згідно п. 3.1 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Відповідно до ст. 316 Цивільного Кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У відповідності до роз'яснень п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи.

Стаття 57 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11, 59, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_9 підлягає задоволенню у повному обсязі, у тому числі, з огляду на те, що відповідач визнав позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 61 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 213-215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5, померлої 08.07.2016 року, право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 06.09.2017р.

Суддя: ОСОБА_10