Провадження № 2/537/540/2017
Справа № 537/1065/17
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16.08.2017 року Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі: головуючого судді - Хіневич В.І., при секретарі - Головньовій Л. М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третьої особи Органу опіки та піклування Кременчуцької міської ради про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України без згоди батька,
До суд звернулась ОСОБА_1 з позовом, відповідно до якого прохає суд надати неповнолітньому громадянину України ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 тимчасовий дозвіл на виїзд за кордон з матір'ю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 без згоди батька ОСОБА_2.
Свої вимоги мотивувала тим, що з відповідачем ОСОБА_2 вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах з 2000 року по 2005 рік. Шлюбне прізвище «ОСОБА_1». ІНФОРМАЦІЯ_1 в них народився син ОСОБА_3 в свідоцтві про народження якого батьком вказаний відповідач ОСОБА_2 З 2002 року і по теперішній час неповнолітній син ОСОБА_3 проживає з нею, а з відповідача стягуються аліменти на його утримання. 19.11.2016 року вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_5 і прийняла прізвище - ОСОБА_1. В червні 2017 року син ОСОБА_3 закінчує 9 класів ЗОШ І-ІІІ ступенів № 9 м. Кременчука і бажає навчатися в коледжі м. Вроцлав (Польша), але відповідач відмовляється від надання нотаріально посвідченої згоди ни виїзд дитини на навчання за межі України, чим перешкоджає забезпеченню реалізації охоронюваних законом прав та інтересів дитини.
Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав викладених у позові та прохала їх задовольнити.
Відповідач в судове засідання не з'явився, був належним чином повідомлений про ас та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив.
Представник Органу опіки та піклування Кременчуцької міської ради Данько А. О. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, просила в задоволенні позову відмовити. Оскільки позивачем не доведена мета виїзду дитини за кордон. А також відсутні відомості про місце проживання дитини, наявність належних умов для проживання або перебування дитини.
На підставі ст. 224 ЦПК України, суд ухвалив розглянути справу у відсутності відповідача, ухваливши заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Суд, заслухавши позивача, представника третьої особи, вивчивши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши обставини, дослідивши та проаналізувавши представлені докази в їх сукупності, встановив наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у фактичних шлюбних відносинах в період з 2000 року по 2005 рік.
ІНФОРМАЦІЯ_1 в них народився син ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 виданого відділом РАГС Крюківського РУЮ м. Кременчука Полтавської області від 30.08.2002 року.
Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи № 1604 від 30.12.2016 року ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживає разом з матір'ю ОСОБА_1 та знаходиться на її утриманні.
22.02.2017 року ОСОБА_3 отримав паспорт громадянина України для виїзду за кордон № НОМЕР_2.
Відповідно до довідки № 10-01 від 02.03.2017 року ОСОБА_3 проходе навчання польської мови рівня А1-А2 в мовній школі Dream Way.
20.03.2017 року позивач звернулась до суду з позовом про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька, оскільки син ОСОБА_3 бажає продовжити навчання в коледжі міста Вроцлав Республіки Польша.
Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Статтею 153 СК України визначено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.
Стаття 153 СК за своїм змістом відповідає статтям 9, 10 Конвенції про права дитини, яке передбачає, що держави-учасники поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини.
Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно відлого, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.
Статтею 157 СК України визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Водночас, фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України.
Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57, Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231.
Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цьогоЗакону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років).
За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.
Відповідно до Правил перетинання державного кордону громадянами України (зі змінами і доповненнями) перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.
У підп. 1 п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.
На підставі вище викладеного, суд зазначає, що чинним законодавством не передбачено надання дозволу на тимчасові виїзди дитини без дозволу батька/матері без визначення конкретної держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у такій державі
Разом з тим, відповідно до прохальної частини позову, позивач прохає суд надати неповнолітньому громадянину України ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 тимчасовий дозвіл на виїзд за кордон з матір'ю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 без згоди батька ОСОБА_2, що не відповідає вимогам чинного законодавства.
Також, позивачем в судовому засіданні не надано належних та допустимих доказів на підтвердження мети виїзду дитини за кордон, не зазначено період виїзду дитини за кордон, відсутні відомості про місце проживання дитини, наявність належних умов для проживання та розвитку.
Отже, враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третьої особи Органу опіки та піклування Кременчуцької міської ради про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України без згоди батька слід відмовити.
Керуючись ст. ст. 10, 11, 57-60, 88, 197, 209, 212-215, 224-228 ЦПК України, ст. 313 ЦК України, ст. ст. 141,153, 157 СК україни, суд, -
В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третьої особи Органу опіки та піклування Кременчуцької міської ради про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України без згоди батька - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя: В.І. Хіневич
Повний текст рішення виготовлено 17.08.2017 року