Провадження № 2/761/2357/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі: головуючог судді Гуменюк А.І.

при секретарі Бондарю В.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Національного медичного університету імені О.О. Богомольця про розірвання угоди, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - Позивач) 16 листопада 2016 року звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Національного медичного університету імені О.О.Богомольця Міністерства охорони здоров`я України (далі - Відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Міністерство охорони здоров`я України (далі - Третя особа) про розірвання угоди.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 27 серпня 2009 року між нею та Відповідачем було укладено угоду № 090300 про підготовку фахівців з вищою освітою (далі - Угода). Зазначила, що відповідно до Наказу № 1839/л від 22 червня 2015 року, вона була відрахована у зв'язку із закінченням навчання та направлена для проходження інтернатури та подальшої роботи за державним замовленням, згідно розподілу до Департаменту охорони здоров`я Київської ОДА. Зауважила, що приступити до проходження інтернатури не змогла у зв'язку з тяжким перебігом вагітності, про що повідомила Відповідача. Стверджує, що від проходження інтернатури свідомо не відмовлялася, укладену із Відповідачем Угоду не порушила. Посилаючись на ряд норм діючого законодавства, стверджує, що підставою для розірвання договірних відносин, передбачених Угодою, є вагітність або статус матері з дитиною до трьох років. Просить суд ухвалити судове рішення, яким розірвати Угоду № 090300 від 27 серпня 2009 року, укладену між ОСОБА_1 та Національним медичним університетом імені О.О.Богомольця Міністерства охорони здоров`я України.

У судовому засіданні представник Позивача позов підтримав з підстав, зазначених у позовній заяві. Позовні вимоги просив суд задовольнити у повному обсязі: розірвати з 22 червня 2015 року Угоду № 090300 від 27 серпня 2009 року, укладену між ОСОБА_1 та Національним медичним університетом імені О.О.Богомольця Міністерства охорони здоров`я України.

Представник Відповідача у судовому засіданні позов не визнала, у задоволенні позовних вимог просила суд відмовити повністю. Свою позицію аргументувала тим, що 22 червня 2015 року Позивач була відрахована з Національного медичного університету імені О.О.Богомольця Міністерства охорони здоров`я України, у зв'язку із закінченням навчання та яка направлена для проходження інтернатури та подальшої роботи за державним замовленням, згідно розподілу до Департаменту охорони здоров`я Київської ОДА. Однак, 01 серпня 2015 року за місцем направлення, всупереч умовам Угоди, для проходження інтернатури не з`явилася. Стверджує, що Позивачеві в усній формі було роз'яснено про необхідність звернення до Міністерства охорони здоров`я України для розірвання Угоди, оскільки в Національного медичного університету імені О.О.Богомольця Міністерства охорони здоров`я України відсутні повноваження щодо розірвання Угоди, однак Позивач до міністерства не звернулася.

Представник Третьої особи, повідомленої належним чином про місце, час і дату судового засідання, у судове засідання не з`явився. Клопотання про розгляд справи за його відсутності як і пояснень по суті позову до суду не подавав.

Суд знаходить можливим розгляд справи за відсутності представника Третьої особи, на підставі наявних у справі доказів, беручи до уваги ту обставину, що представники сторін не заперечували щодо розгляду справи за відсутності вказаної особи.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши і оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 27 серпня 2009 року між ОСОБА_1 та Національним медичним університетом імені О.О.Богомольця Міністерства охорони здоров`я України, в особі члена-кореспондента АМН України професора Москаленка В.Ф., укладено Угоду про підготовку фахівців з вищою освітою (далі - Угода), за умовами якої університет зобов'язувався забезпечити студента якісною теоретичною та практичною підготовкою фахівця з вищою освітою згідно з навчальними планами та програмами і вимогами кваліфікаційних характеристик фахівця, а студент ОСОБА_1 зобов'язувалася, окрім іншого, прибути після закінчення вищого закладу освіти на місце направлення і відпрацювати не менше трьох років (а.с. 9).

Відповідно до умов вказаної Угоди, у разі відмови їхати за призначенням, студент зобов`язується відшкодувати відповідно до державного або місцевого бюджетів вартість навчання в установленому порядку (а.с. 9).

Згідно направлення на роботу № 330 від 30 березня 2015 року, ОСОБА_1 направлено в розпорядження ДОЗ Київської ОДА Білоцерківської міської лікарні № 2 Білоцерківського району Київської області для роботи на посаді лікаря-нефролога з 01 серпня 2015 року.

Судом встановлено, що Позивач на місце призначення не прибула у зв'язку з вагітністю, що підтверджується матеріалами справи, зокрема медичними висновками, наданими Комунальним некомерційним підприємством «Консультативно-діагностичний центр» Шевченківского району міста Києва Філія № 4 ОСОБА_1 (а.с. 11, 13).

Відповідно до статті 57 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом частини 1 статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

З матеріалів справи вбачається, що Позивач неодноразово повідомляла Відповідача про неможливість прибути за призначенням для проходження інтернатури на посаді лікаря-нефролога через тяжкий перебіг вагітності, у зв`язку з чим вважала Угоду розірваною (а.с. 10, 12).

Адміністрацією Національного медичного університету імені О.О.Богомольця Міністерства охорони здоров`я України у відповідь на звернення Позивача, листами від 07 листопада 2016 року № 120/2-1819 та від 27 лютого 2017 року № 11.02-10/20/Р-2192/1855-в, відповідно, було повідомлено про те, що для вирішення питання про розірвання Угоди їй необхідно звернутися до Департаменту Управління персоналом та кадрової політики МОЗ України.

Суд не приймає та критично оцінює вказану позицію Відповідача, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі статтею 651 Цивільного кодексу України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Як вбачається із матеріалів справи, за умовами Угоди, дія Угоди припиняється за згодою сторін (оформляється протоколом), усі спірні питання, які можуть виникати між сторонами, вирішуються у судовому порядку (а.с 9).

За змістом пунктів 5, 9 Порядку працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 25 грудня 1997 року № 367, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15 квітня 1998 року за № 246/2686 (далі - Порядок), керівники вищих закладів освіти після зарахування осіб на навчання за державним замовленням укладають з ними угоду за формою, уміщеною в додатку 1; розірвати угоду, передбачену пунктом 5 цього положення, випускник має право, в тому числі, якщо випускник - вагітна жінка, мати або батько, які мають дитину у віці до трьох років або дитину, яка згідно з медичним висновком потребує догляду (до досягнення нею шестирічного віку), одинока мати або батько, які мають дитину до чотирнадцяти років або дитину - інваліда. У цих випадках за рішенням комісії з працевлаштування випускників видається довідка про надання можливості самостійного працевлаштування.

Відповідно до пунктів 17, 21 Порядку, час перебування жінки у відпустці після закінчення вищого закладу освіти у зв'язку з вагітністю, пологами, доглядом за дитиною до досягнення нею трирічного віку зараховується до терміну роботи за призначенням.

Випускник повинен прибути до місця призначення у термін, визначений у направленні на роботу. Незгода випускника з рішенням комісії з працевлаштування випускників не звільняє його від обов'язку прибути на роботу за призначенням.

У разі, якщо він не прибув за направленням або відмовився приступити до роботи за призначенням з причин, не зазначених у п. 9 та 18 цього Порядку, чи його звільнено з ініціативи власника або уповноваженого ним органу за порушення трудової дисципліни або звільнено за власним бажанням протягом навчання в інтернатурі та трьох років після закінчення останньої, він зобов'язаний відшкодувати у встановленому порядку відповідно до державного або місцевого бюджетів вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати.

Беручи до уваги вищезазначене, суд приходить до висновку, що у Відповідача відсутні підстави вважати, що Позивач недобросовісно ухилилася від виконання обов'язків, передбачених Угодою. Адже право Позивача на розірвання Угоди у зв'язку з вагітністю визначено законодавством. Передбачена пунктом 21 Порядку працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 25 грудня 1997 року № 367, відповідальність за відмову прибути за направленням протягом навчання в інтернатурі та трьох років після закінчення останньої, не поширюється на випускника - вагітну жінку, матір або батька, які мають дитину у віці до трьох років.

За таких обставин, суд дійшов до висновку, що позов є доведеним та обґрунтованим, та таким, що підлягає задоволенню.

Крім того, виходячи із вимог статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, із Відповідача на користь Позивача підлягають присудженню витрати, пов'язані із розглядом справи у розмірі 551 грн. 20 коп.

З урахуванням викладеного, на підставі статей 626, 651 Цивільного кодексу України, пунктів 5, 9, 17, 21 Порядку працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 25 грудня 1997 року № 367, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15 квітня 1998 року за № 246/2686 керуючись статтями 10, 11, 13, 60, 88, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Національного медичного університету імені О.О. Богомольця про розірвання угоди - з а д о в о л ь н и т и.

Розірвати Угоду про підготовку фахівців з вищою освітою № 090300 від 28 серпня 2009 року, укладену між Національним медичним університетом імені О.О. Богомольця, в особі члена-кореспондента АМН України професора Москаленка В.Ф., з одного боку, та ОСОБА_1, з другого боку, з моменту набрання рішенням суду законної сили.

Стягнути із Національного медичного університету імені О.О. Богомольця (Код ) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) судові витрати, пов'язані із розглядом справи, у розмірі 551 грн. 20 коп.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва шляхом подання через Шевченківський районний суд м. Києва апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а у разі, якщо рішення було проголошено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків або після розгляду справи в апеляційному порядку Апеляційним судом м. Києва, якщо воно не буде скасоване.

СУДДЯ :