Справа № 525/282/17
Провадження №2/525/198/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.09.2017 року Великобагачанський районний суд Полтавської області в складі: головуючого - судді Хоролець В.В., при секретарі Пилипенко П.І., з участю позивача за первинним позовом та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1, її представника адвоката Прохур Н.І., відповідача за первинним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3, представника органу опіки та піклування Великобагачанської райдержадміністрації Онупко Н.П., представника органу опіки та піклування Київської районної у м. Полтаві ради Вавренюк І.І., представника органу опіки та піклування Подільської районної у м. Полтаві ради Соловйової Л.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та залишення проживання малолітньої дитини ОСОБА_7 з матір'ю дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_7, 2014 р.н. з батьком дитини, -

в с т а н о в и в:

З позову ОСОБА_1 вбачається, що від шлюбу з ОСОБА_8, який був зареєстрований 20.09.2013 року Октябрським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції, актовий запис №232, сторони у справі мають малолітню дитину-доньку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2. Взаємовідносини в родині за роки сімейного життя складалися по різному, однак, як вказує ОСОБА_1, на протязі останнього року вона з чоловіком стали чужими людьми, вони мають різні погляди на життя, виховання доньки, різні інтереси, що тягне за собою постійні сварки і скандали між подружжям. Вважає, що подружжя втратили один до одного почуття любові і поваги, тому сім'я існує формально і можливості зберегти сім'ю не має. Також ОСОБА_1 вказує, що вона на примирення не згідна і наполягає на розірванні шлюбу.

Посилаючись на вищевикладені обставини, ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому просила зареєстрований між ними шлюб розірвати, неповнолітню дитину ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 залишити проживати з нею, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «ОСОБА_1» (т.1 а.с.а.с.1-2).

25.04.2017 року ОСОБА_3 звернувся до Великобагачанського районного суду Полтавської області з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 про визначення місця проживання малолітньої дитини сторін ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 з ним як з батьком дитини (т.1 а.с.а.с.42-47). З обгрунтування зустрічної позовної заяви ОСОБА_3 вбачається, що від зареєстрованого шлюбу з ОСОБА_1 вони мають малолітню дитину ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, матір'ю якої є ОСОБА_1, а батьком цієї дитини є він, ОСОБА_3 13.03.2017 року ОСОБА_1 з невідомою йому особою, незважаючи на вмовляння та сльози дитини, силоміць забрала дитину ОСОБА_7 з місця її державної реєстрації та повезла в невідомому напрямку. Для того, щоб дізнатися, де знаходиться їх спільна дитина, а також з метою відновлення його прав на спілкування з дитиною та її виховання, ОСОБА_3 був змушений звертатися в органи поліції та до служби у справах дітей Київського району м. Полтави. В даний час, як вказує ОСОБА_3, його спілкування з донькою повністю залежить від волі ОСОБА_1 Як вказується в зустрічній позовній заяві ОСОБА_3, свої вчинки ОСОБА_1 пояснює тим, що не бажає в подальшому продовжувати з ним шлюбні відносини, вже фактично створила нову сім'ю і подала позов про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини. Вказує, що він, ОСОБА_3, приймав активну участь в спільному вихованні дитини, сприяв її духовному та фізичному розвитку, створював всі умови для нормального розвитку дитини, повністю її матеріально забезпечував; ОСОБА_1 практично весь час сімейного життя сторін знаходилася в декреті, при цьому навчаючись на заочному відділенні в університеті, тому, як вказує позивач за зустрічним позовом, повне утримання родини лежало на його плечах. Також посилається на те, що ОСОБА_1 фактично не виконувала своїх прямих материнських обов'язків, зокрема, за донькою не слідкувала, у квартирі не прибирала, посуд не мила, їсти не готувала, повідомляла, що якщо його, як чоловіка, непокоїть безлад у квартирі, то щоб він сам все прибирав, інколи дитині доводилося чекати, доки батько повернеться з роботи та переодягне дитину, оскільки ОСОБА_1 ці обставини не турбували. ОСОБА_1 займалася, як вказує ОСОБА_3, лише собою, постійно з кимось розмовляла по телефону і переписувалася, дитиною не займалася, через бездіяльність матері дитина отримала ушкодження щоки; також, як вказує ОСОБА_3, дуже часто, поки він доглядав дитину, ОСОБА_1 в цей час відвідувала нічні розважальні заклади, поверталася додому під ранок або на наступний день і не завжди в тверезому стані, повідомляючи, що нібито вона десь працює, хоча вона ніде не працювала. Також ОСОБА_3 вказує, що з грудня 2016 року ОСОБА_1 фактично перестала проживати з ним та донькою, з цього часу вона почала щоночі зникати з дому, в моменти зникнення не цікавилася долею дитини, до них не телефонувала, на дзвінки та смс не відповідала; ОСОБА_1, як вказує ОСОБА_3, часто палить, при цьому робить це в квартирі та в присутності дитини; протягом останніх п'ятнадцяти місяців ОСОБА_1 винесла з дому та продала до різноманітних ломбардів всі сімейні дорогоцінності, які він з родичами допомагав викупити з ломбардів; ОСОБА_1 не має постійного місця роботи, тривалий час має позашлюбні стосунки з особою, з якою на даний момент проживає і змушує проживати малолітню дитину, в день народження доньки, обманом забравши її з дому, ОСОБА_1 возила дитину до свого коханця; жодного подарунка від ОСОБА_1 ні на Новий Рік, ні на день народження, ні на 8 березня, ні на інші свята для дитини не надходило, всі свята в 2017 році вона провела не з донькою, а з коханцем, при цьому додому не приходила; вона має інтимні стосунки зі своїм нинішнім коханцем. Посилаючись на вищевикладені обставини, інші доводи зустрічної позовної заяви, а також на положення ряду норм СК України, ОСОБА_3 просив визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 з ним як батьком дитини (т.1 а.с.а.с.42-47).

Ухвалою Великобагачанського районного суду Полтавської області від 16.05.2017 року відкрито провадження за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_7, 2014 р.н. з батьком дитини та прийнято даний зустрічний позов ОСОБА_3 до спільного розгляду з первинним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та залишення проживання малолітньої дитини ОСОБА_7 з матір'ю дитини (справа №525/282/17). Цією ж ухвалою суду залучено до участі у даній цивільній справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору відповідні органи опіки та піклування - Виконавчий комітет Київської районної в м. Полтаві ради як орган опіки та піклування (36014, м. Полтава, вул. Маршала Бірюзова, 1/2); Виконавчий комітет Подільської районної в м. Полтаві ради як орган опіки та піклування (м. Полтава, вул. Анатолія Кукоби, 39) та Великобагачанську районну державну адміністрацію Полтавської області як орган опіки та піклування (сел. Велика Багачка, вулиця Шевченка, 73) (т.1 а.с.а.с.78-79).

Ухвалою Великобагачанського районного суду Полтавської області від 06.06.2017 року в межах розгляду цивільної справи №525/282/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та залишення проживання малолітньої дитини ОСОБА_7 з матір'ю дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_7, 2014 р.н. з батьком дитини, за клопотання ОСОБА_3 (т.1 а.с.76) було надано подружжю ОСОБА_3 строк на примирення до 10 липня 2017 року в частині заявлених позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу. У зв'язку з наданням сторонам (подружжю ОСОБА_3) строку для примирення (щодо заявлених позовних вимог ОСОБА_1 про розірвання шлюбу), в порядку п.7 ч.1 ст.201 ЦПК України було зупинено провадження в частині заявлених позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу. Цією ж ухвалою суду продовжено судовий розгляд по суті заявлених позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про залишення проживання малолітньої дитини ОСОБА_7, 2014 р.н. з матір'ю дитини та зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_7, 2014 р.н. з ним як батьком дитини (т.1 а.с.а.с.128-129).

В подальшому, ухвалою Великобагачанського районного суду Полтавської області від 20.07.2017 року відновлено за ініціативою суду провадження в межах розгляду цивільної справи №525/282/17 в частині заявлених позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та ухвалено продовжити судовий розгляд позовних вимог в частині розірвання шлюбу разом з іншими позовними вимогами сторін в судовому засіданні 20.07.2017 року (т.2 а.с.115).

В судовому засіданні позивач за первинним позовом та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 та її представник адвокат Прохур Н.І. первинні позовні вимоги підтримали в повному обсязі і просили позов ОСОБА_1 задовольнити; зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 не визнали в повному обсязі, вважаючи їх безпідставними і просили в їх задоволенні відмовити.

Відповідач за первинним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 первинні позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав і в їх задоволенні просив відмовити, підтримав у повному обсязі свої зустрічні позовні вимоги і просив їх задовольнити; в цілому посилався та підтримав свої письмові заперечення на позов ОСОБА_1 (т.1 а.с.76) та свої додаткові письмові пояснення по справі (т.2 а.с.110-112).

В судовому засіданні представник органу опіки та піклування Великобагачанської райдержадміністрації Онупко Н.П. у питанні про розірвання шлюбу покладалася на розгляд суду; щодо вимог про залишення малолітньої дитини на проживання з батьком заперечила, вважає, що малолітня дитина повинна проживати з матір'ю, при цьому, батько має право на спілкування з дитиною та на участь у вихованні дитини.

Представники органу опіки та піклування Виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради Рой Ю.А. в судовому засіданні 20.07.2017 року, а також Вавренюк І.І. в судовому засіданні 31.08.2017 року та представник органу опіки та піклування Виконавчого комітету Подільської районної в м. Полтаві ради Соловйова Л.М. в судовому засіданні підтримали висновки тих органів опіки та піклування, яких вони представляють і вважали, що місце проживання малолітньої дитини сторін у справі доцільно визначити з її матір'ю ОСОБА_1

Суд, заслухавши пояснення позивача за первинним позовом та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1, пояснення та міркування її представника адвоката Прохур Н.І., пояснення та доводи відповідача за первинним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3, пояснення представників третіх осіб у справі органів опіки та піклування Онупко Н.П., Рой Ю.А. і Вавренюк І.І. та Соловйової Л.М., показання свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, дослідивши письмові докази по справі, що надані сторонами на засадах змагальності і диспозитивності, в їх сукупності і давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що первинні позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та залишення проживання малолітньої дитини ОСОБА_7 з матір'ю дитини підлягають задоволенню, а зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_7, 2014 р.н. з батьком дитини в даний час задоволенню не підлягають, виходячи з таких підстав.

Судом встановлено, що подружжя ОСОБА_7 перебувають в зареєстрованому шлюбі з 20 вересня 2013 року, шлюб зареєстрований Октябрським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції, актовий запис №232 (а.с.5).

Від шлюбу сторони у справі мають малолітню дитину - доньку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4 (т.1 а.с.51). Батьком вищевказаної малолітньої дитини у її свідоцтві про народження записаний ОСОБА_3, матір'ю цієї дитини записана ОСОБА_1.

З довідки від 20.03.2017 року №107, виданої Рокитянською сільською радою Великобагачанського району Полтавської області вбачається, що в домогосподарстві за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрований ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5 та він має такий склад сім'ї: дружина - ОСОБА_1, 1995 р.н. та дочка - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 (т.1 а.с.51).

Зі змісту позовної заяви ОСОБА_1, копії її паспорта громадянина України та зустрічної позовної заяви ОСОБА_3 вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрована у встановленому порядку в АДРЕСА_2, ОСОБА_3 зареєстрований у встановленому порядку в АДРЕСА_1 (т.1 а.с.10).

З акту обстеження умов проживання малолітньої дитини від 20.06.2017 року вбачається, що комісією в складі завідувача служби у справах дітей виконавчого комітету Подільської районної у м. Полтаві ради ОСОБА_16 та головного спеціаліста цієї служби ОСОБА_17 було складено акт в тім, що гр-ка ОСОБА_1 разом з малолітньою дитиною ОСОБА_7, 2014 р.н. проживають в АДРЕСА_3; з ними також проживає гр-н ОСОБА_15, який не є власником даного будинку (т.1 а.с.206). ОСОБА_1 в судовому засіданні не заперечувала факту свого проживання разом з дитиною та гр-ном ОСОБА_15 за вищевказаною адресою.

З акту обстеження умов проживання від 09.06.2017 року вбачається, що комісією в складі завідувача сектору Вавренюк І.І. та головного спеціаліста сектору з питань усиновлення, опіки та піклування ССД виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради ОСОБА_10 було складено акт в тім, що гр-н ОСОБА_3 фактично проживає в квартирі АДРЕСА_4 (т.1 а.с.200). ОСОБА_3 в судовому засіданні підтвердив, що він фактично проживає без реєстрації у належній йому квартирі АДРЕСА_4.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вказала, що вона не вбачає підстав для досягнення примирення сторін за вимогами про розірвання шлюбу і наполягає на розірванні шлюбу з ОСОБА_8; ОСОБА_3 вказав про те, що він намагався і зробив все можливе, щоб досягнути примирення з дружиною з метою збереження їхньої сім'ї, однак ОСОБА_1 не бажає збереження сім'ї та примирення між подружжям.

Статтею 51 Конституції України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї.

Згідно ст.21 СК України шлюб є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ч.1 ст.24 СК України).

Відповідно до ст.55 СК України, дружина і чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній.

Згідно вимог чч.3,4 ст.56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність.

За нормою ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.10 постанови від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні позовів про розірвання шлюбу суд повинен повно і всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу та вживати заходів до примирення подружжя.

Шлюбні відносини між сторонами фактично припинились, що вбачається з обгрунтування позовної заяви ОСОБА_1 та її пояснень в судовому засіданні; в судовому засіданні ОСОБА_1 наполягала на розірванні шлюбу, натомість, ОСОБА_3 постійно висловлював бажання щодо збереження сім'ї. З огляду на сукупність вищевикладених обставин, вбачається, що шлюб сторін розпався через відсутність взаєморозуміння і взаємоповаги в сім'ї, різні погляди на сім'ю та сімейне життя зокрема; в даний час сторони спільно не проживають.

При таких обставинах справи суд вважає, що сім'я сторін розпалася остаточно, підстав для досягнення примирення між сторонами немає і вони його не досягли (оскільки ОСОБА_1 не висловила бажання збереження сім'ї), хоча суд в ході розгляду даної цивільної справи за клопотанням відповідача за первинним позовом у справі ОСОБА_3 надавав розумний і об'єктивно достатній строк для примирення подружжя, отже, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з подружжя (в даному випадку ОСОБА_1.), тому є передбачені законом підстави для розірвання шлюбу.

З огляду на норми ст.51 Конституції України, положення ст.ст.21,24,55 та 56 СК України та враховуючи особливий характер сімейних відносин та їх об'єктивну недоступність для оточуючих (як про те вказав Верховний Суд України в своїй ухвалі від 07.11.2007 року), суд не приймає доводи відповідача за первинним позовом ОСОБА_3, які викладені в його письмових запереченнях на вимоги про розірвання шлюбу, оскільки можливе (по суті) покладення обов'язку на одну із сторін щодо збереження сім'ї при наявності на це категоричного заперечення іншої сторони подружжя буде прямим порушенням ст.ст.24,55,56 СК України.

Згідно ст.52 Конституції України, діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним.

Згідно ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Аналізуючи вказані положення норм Сімейного кодексу України суд вважає за необхідне вказати, і з огляду на доводи зустрічної позовної заяви ОСОБА_3 та його пояснення в судовому засіданні звернути особливу увагу відповідача за зустрічним позовом та позивача за первинним позовом ОСОБА_1 на те, що батьки малолітньої дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 - ОСОБА_3 та ОСОБА_1 мають рівні права та обов'язки щодо своєї дитини, незалежно від того, що шлюб між ними розірвано та того, що вони можуть проживати окремо один від одного, а також того, що діти можуть проживати у одного з батьків.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.1 ст.179 ЦПК України).

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 3 ст.10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.11 ЦПК України (принцип диспозитивності цивільного судочинства), суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст.57 ЦПК). Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

За нормою ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. При цьому, суд також оцінює достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно довідки №107 від 20.03.2017 року, яка видана відповідним органом місцевого самоврядування Рокитянською сільською радою Великобагачанського району Полтавської області, в домоволодінні в АДРЕСА_1 зареєстрований ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, він має такий склад сім'ї: дружина - ОСОБА_1, 1995 р.н., дочка - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 (т.1 а.с.51). Зі змісту позовної заяви ОСОБА_1, фотокопії її паспорта громадянина України, зустрічної позовної заяви ОСОБА_3, довідки Рокитянської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області від 15.06.2017 року №513 (т.1 а.с.157) та довідки про реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 №507 від 14.06.2017 року (т.1 а.с.215) вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрована у встановленому порядку в АДРЕСА_2. При цьому, як вказується у довідці Рокитянської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області №107 від 20.03.2017 року, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 за місцем реєстрації не проживають, проживають в м. Полтаві (т.1 а.с.157).

В ході судового розгляду справи позивач за первинним позовом та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 вказувала, що вона на даний час фактично проживає з громадянином ОСОБА_15 та малолітньою дитиною ОСОБА_7, 2014 р.н. в АДРЕСА_5.

З акту обстеження умов проживання від 20.06.2017 року, складеного уповноваженими особами виконавчого комітету Подільської районної у м. Полтаві ради за адресою АДРЕСА_5 (що проводилося комісією у межах надання суду висновку в порядку ч.5 ст.19 СК України і стосується обстеження умов проживання малолітньої дитини) вбачається, що умови проживання за вищевказаною адресою задовільні та відповідають санітарно-гігієнічним вимогам, дитина має окрему кімнату з усіма необхідними меблями, є місце для сну та відпочинку, для ігор та зберігання дитячих речей, дитина забезпечена одягом та взуттям, іграшками, на подвір'ї обладнано дитячий майданчик (т.1 а.с.206). З даного акту вбачається, що за цією адресою проживають і мають постійне місце реєстрації (згідно даних акту обстеження) - ОСОБА_18 - власник будинку-не проживає; ОСОБА_1, 1995 р.н.-мати дитини, проживає без реєстрації; ОСОБА_7, 2014 р.н.-донька, проживає без реєстрації; ОСОБА_15, 1984 р.н., племінник власника будинку, проживає без реєстрації. також комісією вказано, що стосунки між проживаючими дружні; Даний акт підписаний всіма членами комісії, а також матір'ю дитини ОСОБА_1 без будь-яких застережень чи зауважень.

З акту обстеження умов проживання від 09.06.2017 року, що проводилося комісією у межах надання суду висновку в порядку ч.5 ст.19 СК України і стосується обстеження умов для проживання малолітньої дитини вбачається, що комісією в складі завідувача сектору Вавренюк І.І. та головного спеціаліста сектору з питань усиновлення, опіки та піклування ССД виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради ОСОБА_10 було складено акт в тім, що за місцем фактичного проживання батька малолітньої дитини ОСОБА_7, 2014 р.н.-ОСОБА_3, який фактично проживає в квартирі АДРЕСА_4, яка зареєстрована за ним на праві власності (т.1 а.с.66), для дитини виділена окрема кімната, в якій є ліжко для сну, дитячі іграшки, шафа для одягу, умови проживання за вищевказаною адресою задовільні (т.1 а.с.200). Вбачається, що даний акт підписаний всіма членами комісії, а також батьком ОСОБА_8 без будь-яких зауважень чи застережень.

Отже, з аналізу змісту вищевказаних Актів обстеження умов проживання, які складені відповідними комісіями у межах надання суду висновку в порядку ч.5 ст.19 СК України, з урахуванням пояснень, наданих в судовому засіданні представниками органів опіки та піклування виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради та виконавчого комітету Подільської районної у м. Полтаві ради вбачається, що як за адресою місця фактичного проживання батька малолітньої дитини - ОСОБА_3, так і за місцем фактичного проживання матері малолітньої дитини - ОСОБА_1, з якою проживає малолітня дитина сторін у справі, створені необхідні умови для проживання та розвитку малолітньої дитини; сумнівів щодо правдивості викладеної у даних Актах інформації у суду не має.

З сукупності досліджених матеріалів справи вбачається, що батько малолітньої дитини ОСОБА_7, 2014 р.н. - ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_5, він є особою працездатного віку, працює юристом відділу по роботі з договорами юридичного департаменту ТОВ «Нова пошта», де отримує заробітну плату і за місцем роботи характеризується виключно позитивно, за місцем фактичного проживання він також характеризується сусідами виключно позитивно, за зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання в с. Рокита Великобагачанського району Полтавської області Рокитянська сільська рада Великобагачанського району компрометуючими його матеріалами не володіє, також, за ним зареєстрована на праві приватної власності квартира АДРЕСА_4 (т.1 а.с.а.с.48,50,51,52,60-61,66; т.2 а.с.76). Також, ОСОБА_3 не палить, не зловживає спиртними напоями, не має судимостей і до адміністративної відповідальності не притягувався (ці обставини не заперечувалися ОСОБА_1.). Мати малолітньої дитини ОСОБА_7, 2014 р.н. - ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_12, вона є особою працездатного віку, згідно трудового договору №14 між нею та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_19 від 01.05.2017 року працює диспетчером-експедитором, в трудовому договорі вказаний мінімальний розмір її заробітної плати, згідно довідки ФОП ОСОБА_19 про доходи ОСОБА_1, останній за травень 2017 року нараховано 3200 грн. заробітної плати, за даним місцем роботи згідно трудового договору від 01.05.2017 року ОСОБА_1 характеризується позитивно (характеристика датована 15.06.2017 року), вона до адміністративної відповідальності не притягувалася та на обліках в органах поліції не перебувала і не перебуває; також, у ОСОБА_1 ознак наркоманії, токсикоманії та хронічного алкоголізму не виявлено (т.1 а.с.а.с.213,214,217,230,231), за місцем фактичного проживання (АДРЕСА_5) вона сусідами характеризується позитивно (т.2 а.с.а.с.40,41). Також, з наданих виписок по картковому рахунку ОСОБА_1 вбачається, що за період з січня 2016 року по червень 2017 року на її картковий рахунок з різних джерел надходили грошові кошти, що вказує на те, що ОСОБА_1 у відповідний період не залишалася без засобів для існування (в контексті розгляду вищевказаних виписок, які надані ПАТ КБ «ПриватБанк» (т.1 а.с.а.с.223-229). Разом з цим, ОСОБА_1 в судовому засіданні не заперечувала, що вона палить, однак, як зазначила, робить це не в присутності дитини; будь-яких доказів того, що ОСОБА_1 палить в присутності дитини, в матеріалах цивільної справи не має.

З листа КЗ Центр первинної медико-санітарної допомоги №1 №881 від 20.06.2017 року вбачається, що дитина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 спостерігається в КЗ «ЦПМСД №1 м. Полтава» АЗПСМ №11 з 01.10.2014 року, дівчинка на диспансерному обліку не перебуває, дошкільний навчальний заклад не відвідує, при амбулаторному відвідуванні інформовану згоду на проведення профілактичних щеплень давали як батько дитини ОСОБА_3, так і мати ОСОБА_1 (т.1 а.с.222).

В порядку ч.5 ст.19 СК України орган опіки та піклування виконавчий комітет Київської районної у м. Полтави ради надав суду висновок про те, що з урахуванням відомостей по справі, пояснень сторін, віку та статі дитини, а також враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради від 23.06.2017 року, з урахуванням ст.ст.19,161 СК України виконавчий комітет Київської районної у м. Полтаві ради як орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 разом з матір'ю ОСОБА_1 (т.1 а.с.199). До даного висновку органу опіки та піклування, який оформлений належним чином та завірений гербовою печаткою уповноваженого державного органу, додано Рішення Виконавчого комітету Київської районної у м. Полтави ради №160 від 27.06.2017 року про затвердження висновку виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради, як органу опіки та піклування (т.1 а.с.198) та Акт обстеження умов проживання за адресою АДРЕСА_4 (т.1 а.с.200).

Також, в порядку ч.5 ст.19 СК України орган опіки та піклування виконавчий комітет Подільської районної у м. Полтави ради надав суду висновок про те, що з урахуванням розглянутих матеріалів та пояснень ОСОБА_3 та ОСОБА_1, з урахуванням ст.ст.19,155,160,161 СК України виконавчий комітет Подільської районної у м. Полтаві ради як орган опіки та піклування вважає за доцільне, як вказано, в інтересах малолітньої дитини, визначити можливим місцем місце проживання ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 з матір'ю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_12 (т.1 а.с.203-204). До даного висновку органу опіки та піклування, який оформлений належним чином та завірений гербовою печаткою уповноваженого державного органу, додано Рішення Виконавчого комітету Подільської районної у м. Полтави ради №56 від 27.06.2017 року про затвердження висновку виконавчого комітету Подільської районної в м. Полтаві ради як органу опіки та піклування (т.1 а.с.205) та Акт обстеження умов проживання за адресою АДРЕСА_5 (т.1 а.с.206).

З листа першого заступника голови Великобагачанської районної державної адміністрації Полтавської області №01-32/222 від 19.06.2017 року вбачається, що Великобагачанська районна державна адміністрація як орган опіки та піклування не може надати висновок про розв'язання спору у даній справі, оскільки громадяни ОСОБА_1 та ОСОБА_3 значаться зареєстрованими на території Великобагачанського району Полтавської області, однак фактично проживають у м. Полтаві (т.1 а.с.156). Додатком до даного листа є відповідна підтверджуюча вказані обставини довідка Рокитянської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області №513 від 15.06.2017 року. Ці обставини також підтвердила в судовому засіданні і представник органу опіки та піклування Великобагачанської районної державної адміністрації Онупко Н.П. Також, з листа начальника служби у справах дітей Великобагачанської районної державної адміністрації №118/01-14 від 19.07.2017 року на адресу суду вбачається, що з метою з'ясування місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, 19.07.2017 року було відвідано сім'ї ОСОБА_20 і ОСОБА_21 та ОСОБА_22 і ОСОБА_23; було з'ясовано, що ОСОБА_7 проживає з матір'ю в м. Полтаві, кілька разів на місяць, у вихідні дні, гостює у бабусі і дідуся ОСОБА_7 та ОСОБА_20 (зі слів рідних бабусів та сусідів) (т.2 а.с.114). Вказані обставини в судовому засіданні підтвердила представник органу опіки та піклування Великобагачанської районної державної адміністрації Онупко Н.П.

В ході судового розгляду справи суд згідно ухвали від 07.07.2017 року витребував у відповідних органів опіки та піклування копії відповідних протоколів засідань комісій та засідань виконавчих комітетів, де розглядалося питання визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_7, 2014 р.н. та копії документів, які стали підставами для прийняття відповідних висновків органів опіки та піклування (т.1 а.с.а.с.242-243).

З аналізу витребуваних судом документів згідно вищевказаної ухвали суду, які були надані органами опіки та піклування виконавчим комітетом Київської районної у м. Полтаві ради та виконавчим комітетом Подільської районної у м. Полтаві ради вбачається, що на засіданнях відповідних комісій вищевказаних виконавчих комітетів з питань захисту прав дитини, сторони у справі ОСОБА_3 та ОСОБА_1 відстоювали свої позиції і наводили аргументи, які стосуються визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2; при цьому, батько малолітньої дитини ОСОБА_3 посилався на те, що він є, зокрема, добропорядним громадянином, турботливим і люблячим батьком, хорошим сім'янином; при цьому, зміст досліджених протоколів вказує на те, що ОСОБА_1 не заперечувала позитивних рис батька дитини ОСОБА_3 по відношенню до дитини; натомість, ОСОБА_3 вказував членам комісії на негативну поведінку матері дитини по відношенню до сім'ї та малолітньої дитини і вважав, що малолітня дитина повинна проживати з ним як з батьком дитини, на що ОСОБА_1 висловлювала заперечення. Також, ОСОБА_1, поряд з іншим, зазначала членам комісії, що ОСОБА_7 є малолітньою дитиною, є дівчинкою і вважала, що дитина повинна проживати з нею як матір'ю дитини. Також, як вбачається, членами комісії з'ясовувалися питання робочого графіку батьків дитини, їх працевлаштування, забезпеченість житлом. На розгляд комісій батьками надавалися документи про їх місце роботи, про доходи, пояснення ряду осіб, характеризуючі матеріали (т.1 а.с.а.с.20,21-22,23-42; 45,46-47,48-49,50-95).

Норми ст.51 Конституції України гарантують кожному із подружжя рівні права та обов'язки у шлюбі і сім'ї. Схожі норми містяться також у частині шостій статті 7 Сімейного кодексу України, відповідно до якої рівність прав і обов'язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї є однією із загальних засад врегулювання сімейних відносин. При цьому, вищевказані положення узгоджуються, зокрема, і з певною практикою ЄСПЛ про те, що батьки повинні мати рівні права у спорах про опіку над дітьми і жодні презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі, не повинні братися до уваги (рішення у справі «Зоммерфельд проти Німеччини» від 08.07.2003 року та рішення у справі «Цаунеггер проти Німеччини» від 03.12.2009 року).

Згідно ч.1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Відповідно до ч.1 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними вирішується органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Згідно п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звернути особливу увагу на її вік та з'ясувати, з ким із батьків вона бажає проживати (якщо дитина може висловити таку позицію в силу її віку та особливостей розвитку).

У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Згідно ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 27.02.1991 року, яка набула чинності в Україні 27.09.1991 року «в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини».

Статтею 9 Конвенції визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалась з батьками всупереч її бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Статтею 18 Конвенції передбачено, що держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити виконання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання та розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Також, статтею 27 Конвенції визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» (зі змінами), кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

За нормою ст.11 цього Закону, сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.

Батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Також батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя (ст.150 СК України).

Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі».

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України. Рішення Європейського суду є офіційною формою роз'яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв'язку з цим - джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні.

Стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції (пункт 1). При цьому, вказана стаття містить застереження, згідно з яким органи державної влади не можуть утручатися у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб (пункт 2).

Як відомо, 01.07.2017 року Європейський суд з прав людини ухвалив рішення у справі «М.С. проти України», яке набуде статусу остаточного згідно порядку, що передбачений п.2 ст.44 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. ЄСПЛ вказав, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Отже, з урахуванням вищевикладених положень вітчизняного законодавства, положень Конвенції про права дитини та практики ЄСПЛ вбачається, що суд при вирішенні спору між батьками щодо визначення місця проживання дитини (в т.ч. і малолітньої) повинен діяти в інтересах якнайкращого забезпечення інтересів дитини, досліджуючи обставини кожної конкретної справи. У контексті цього, поряд з виконанням норм ст.ст.10,11,60 ЦПК України, суд оцінює докази по справі, що надані сторонами на підтвердження заявлених ними позовних вимог, а також враховує якнайкращі інтереси малолітньої дитини (ст.3 Конвенції про права дитини).

Суд проаналізував надані суду висновки органів опіки та піклування виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради та виконавчого комітету Подільської районної у м. Полтаві ради в сукупності з встановленими обставинами справи та з огляду на те, що вони для суду не мають обов'язкового значення і, в контексті спірних правовідносин між сторонами (щодо залишення проживання малолітньої дитини з одним із батьків при вирішенні питання про розірвання шлюбу між батьками), приймає їх до уваги, оскільки органами опіки та піклування при прийнятті відповідних висновків вивчалися документи сторін про умови їх фактичного проживання, умови проживання малолітньої дитини, майновий стан батьків, дані, що характеризують батьків, вказані висновки органів опіки та піклування узгоджується з іншими доказами по справі щодо належних умов для проживання малолітньої дитини, і в своєї сукупності, свідчить про те, що відповідні висновки органів опіки та піклування прийняті (і про це вказується у висновках) саме в інтересах малолітньої дитини сторін у справі - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 При цьому, суд враховує, що прийняттям таких висновків органами опіки та піклування в інтересах вищевказаної малолітньої дитини в даний час у ситуації, яка склалася, не ущемляються права батька цієї дитини - ОСОБА_3, оскільки висновки органів опіки та піклування стосуються залишення місця проживання малолітньої дитини після розірвання шлюбу між подружжям, висновки органів опіки та піклування також прийняті з урахуванням віку, статі малолітньої дитини та відповідають встановленим в даний час належним умовам для розвитку та виховання цієї дитини (як вбачається зі змісту висновків органів опіки та піклування та відповідних актів обстеження, зокрема про те, що умови для проживання дитини за адресою АДРЕСА_5 (де дитина проживає в основному на даний час) є задовільними та відповідають санітарно-гігієнічним вимогам), і в своїй сукупності, не можуть применшувати реалізації його (ОСОБА_7.) прав та обов'язків, встановлених СК України, як батька, зокрема, щодо турботи, безперешкодного спілкування, побачення тощо щодо своєї малолітньої дитини - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 (оскільки судом згідно сукупності досліджених матеріалів справи беззаперечно встановлено, що ОСОБА_3 є добропорядним громадянином, люблячим і турботливим батьком щодо своєї малолітньої дитини). Крім цього, вищевказані висновки органів опіки та піклування не суперечать, з огляду на сукупність досліджених матеріалів справи, принципу 6 Декларації прав дитини, положенням Конвенції про права дитини та положенням ст.161 СК України.

Суд також вважає, що дані висновки органів опіки та піклування - виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради та виконавчого комітету Подільської районної у м. Полтаві ради надані в межах їх компетенції відповідно до норм ст.19 СК України та згідно ст.1 Закону України «Про органи і служби у справах неповнолітніх та спеціальні установи для неповнолітніх» (зі змінами і доповненнями) та ч.1 ст.11 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування».

З огляду на зміст листа начальника служби у справах дітей виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради від 07.04.2017 року, пояснення позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 та те, що мати дитини ОСОБА_1 чинила перешкоди батьку дитини ОСОБА_3 у спілкуванні з дитиною, відмовлялися з надуманих (на думку суду) мотивів вказувати йому та службі у справах дітей адресу свого та дитини місця проживання без реєстрації, суд зазначає, що відповідно до ст.52 Конституції України, ст.ст.141,157 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою; той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею; той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. В ході розгляду даної цивільної справи не встановлено і ОСОБА_1 не надано будь-яких доказів про те, що спілкування батька з дитиною перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Тобто, мати дитини ОСОБА_1 не має права перешкоджати батькові дитини ОСОБА_3 спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні.

З огляду на вік малолітньої дитини сторін у справі, при розгляді даної справи об'єктивно не застосовувалися положення ст.171 СК України.

Суд, проаналізувавши у своїй сукупності та взаємозв'язку наявні у справі докази з позиції ст.ст.10,11,60 ЦПК України вважає, що позивачем за зустрічним позовом не надано належних доказів про вживання відповідачем за зустрічним позовом - матір'ю малолітньої дитини ОСОБА_1 наркотичних засобів, а також того, що вона з осені 2016 року не виконувала своїх материнських обов'язків (про що вказується в доводах зустрічної позовної заяви), що могло б зашкодити розвиткові малолітньої дитини. Та обставина, що ОСОБА_1 не має ознак наркоманії, токсикоманії та хронічного алкоголізму підтверджується довідкою №0002756 від 07.06.2017 року Полтавського обласного наркологічного диспансеру. Посилання сторони позивача за зустрічним позовом на ту обставину, що ОСОБА_1 палить, не свідчить само по собі, про аморальність її поведінки, з урахування і того, що позивачем за зустрічним позовом в ході судового розгляду справи не доведено, що мати малолітньої дитини здійснює паління у присутності дитини.

Також, в матеріалах справи відсутні будь-які докази про те, що ОСОБА_1 постійно відвідувала нічні клуби; при цьому, надана позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_8 телефонна переписка (в системі «вайбер» за лютий цього року) (т.2 а.с.а.с.99-102) стосується лише з'ясування взаємовідносин між особами, які здійснювали подібну переписку.

Показання свідків сторони ОСОБА_3 - ОСОБА_11 та ОСОБА_12, а також письмові пояснення даних осіб (т.1 а.с.а.с.63,64), а також письмові пояснення громадян ОСОБА_24, ОСОБА_25 та ОСОБА_22 (т.1 а.с.а.с.67,68-70) суд оцінює і бере до уваги в частині та з позиції того, що дані особи виключно позитивно характеризують ОСОБА_3 як хорошого сім'янина, люблячого батька малолітньої дитини, однак в іншому показання вказаних свідків та пояснення даних осіб повинні бути оцінені з позиції того, що дані особи перебувають в родинних відносинах з ОСОБА_8, відповідно, вищевказані особи є зацікавленими в результатах розгляду даної цивільної справи.

Показання свідка ОСОБА_14 також підтверджують позитивні характеристики ОСОБА_3 як батька малолітньої дитини ОСОБА_7 та його турботливе ставлення до своєї дитини і ці обставини будь-яких сумнівів не викликають; натомість, оцінюючи показання даного свідка в частині ОСОБА_1, яка за показаннями свідка, часто відлучалася з дому у вечірній час і поверталася вранці, суд зазначає, що в ході судового розгляду справи ОСОБА_1 повідомляла, що вона часто відлучалася з дому, так як неофіційно працювала в службі «максі таксі» без укладення трудового договору; посилання даного свідка на те, що ОСОБА_1 не справляла на неї гарного враження, є виключно її суб'єктивною думкою.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_13 вказувала про те, що ОСОБА_15 працює в службі таксі і займається перевезеннями громадян. В ході допиту даний свідок з негативної сторони охарактеризувала ОСОБА_15 Поряд з цим, даний свідок є колишньою дружиною ОСОБА_15 і її показання оцінюються з позиції того, що ОСОБА_13, з огляду на зміст її показань, має певні образи за колишнього чоловіка, оскільки посилалася на те, що причиною припинення шлюбних відносин між ними стали зради її чоловіка та образи. Посилання даного свідка на те, що ОСОБА_15 вживав наркотичні засоби є голослівними і будь-якими належними доказами не підтверджені.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_15 вказав, що він на даний час проживає разом з ОСОБА_1 та її малолітньою дитиною ОСОБА_7 в житловому будинку АДРЕСА_3, будинок він винаймає без укладення договору у свого родича, він є приватним підприємцем і працює водієм в «максі таксі», надає послуги по перевезенню громадян, наркотичних засобів не вживає. Також посилався на те, що в «максі таксі» теж працювала останній роки неофіційно і ОСОБА_1, де вони і познайомилися.

З огляду на зміст пояснень ОСОБА_1 в судовому засіданні, показань свідка ОСОБА_13 в частині того, що ОСОБА_15 працює в службі таксі та показань допитаного в якості свідка ОСОБА_15 (в частині того, що він під присягою підтвердив, що зареєстрований приватним підприємцем і працює в службі «максі таксі»), з огляду на підписану характеристику ОСОБА_1 фізичною особою-підприємцем ОСОБА_26 (т.1 а.с.219), а також того, що від ОСОБА_26 протягом 2016-2017 р.р. на картковий рахунок ОСОБА_27 надходили певні грошові кошти (т.1 а.с.а.с.223-228) вбачається, що ОСОБА_1 могла працювати без укладення трудового договору (офіційного оформлення трудових відносин) в ФОП ОСОБА_26, яка зі слів ОСОБА_1, є керівником служби «максі таксі» (хоча, як юридична особа таке підприємство не значиться у відповідних реєстрах).

З урахуванням пояснень сторін у справі з приводу укладення ОСОБА_1 договорів фінансового кредиту вбачається, що та обставина, що ОСОБА_1 укладала у 2016 році ряд договорів фінансового кредиту (т.1 а.с.а.с.54-58) стосується взаємовідносин між подружжям в сім'ї з приводу певної власності і прямо не стосується спору про визначення місця проживання дитини.

Позивачем за первинним позовом не заперечувалося, що ОСОБА_19, жителька м. Хорол Полтавської області є рідною тіткою ОСОБА_1, однак ця обставина не спростовує даних про те, що 01.05.2017 року між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_19 укладено письмовий трудовий договір №14, який не визнаний недійсним у встановленому порядку, згідно якого найманий працівник виконує функції диспетчера-експедитора. В судовому засіданні ОСОБА_1 зазначила, що свої обов'язки за даним трудовим договором вона виконує дистанційно, працюючи декілька годин на день, при цьому, ФОП ОСОБА_19 14.06.2017 року офіційно видано довідку про доходи ОСОБА_1 за травень 2017 року (т.1 а.с.230). Крім цього, ОСОБА_19 і до 01.05.2017 року здійснювала перерахування певних грошових коштів на картковий рахунок ОСОБА_1 (т.1 а.с.а.с. 223-228).

З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 10.07.2017 року вбачається, що житловий будинок по АДРЕСА_5 належить на праві приватної спільної часткової власності ОСОБА_18 та ОСОБА_28 (по одній другій частці кожному) (т.2 а.с.а.с.107,108). Разом з цим та обставина, що у вказаному житловому будинку фактично проживають громадяни ОСОБА_15, ОСОБА_1 та малолітня дитина ОСОБА_7 без офіційного укладення договору найму житла та без згоди іншого співвласника житлового будинку (як на те посилався ОСОБА_7.), не спростовує даних акту обстеження умов проживання від 20.06.2017 року, складеного уповноваженими особами виконавчого комітету Подільської районної у м. Полтаві ради про те, що за даною адресою умови проживання є задовільними та відповідають санітарно-гігієнічним вимогам, будинок вмебльований, забезпечений побутовою технікою, дитина має окрему кімнату з необхідними меблями, також є місце для сну і відпочинку, для ігор та зберігання дитячих речей, на подвір'ї обладнано дитячий ігровий майданчик (т.1 а.с.206). При цьому, в ході судового розгляду справи до суду не надходили звернення чи заяви власників даного житлового будинку про наміри виселення проживаючих у ньому громадян.

З урахуванням сукупності досліджених матеріалів справи, наявних висновків органів опіки та піклування та акту обстеження умов проживання за адресою АДРЕСА_5, а також пояснень представників органів опіки та піклування виконавчих комітетів Київської та Подільської районних у м. Полтаві рад в судових засіданнях вбачається, що в матеріалах справи відсутні докази того, що проживання дитини ОСОБА_7 разом з матір'ю ОСОБА_1, яка проживає з ОСОБА_15, може будь-яким чином загрожувати чи зашкодити дитині.

Зміст прослуханих в судовому засіданні записів телефонних розмов між ОСОБА_8 та ОСОБА_1 вказує на те, що під час їхніх бесід з'ясовувалися взаємовідносини між ними та щодо виховання та спілкування з малолітньою дитиною, ОСОБА_3 висловлював бажання бачити та спілкуватися з дитиною, турбувався, де знаходиться дитина; разом з цим, ОСОБА_1 відмовлялися вказати адресу місця проживання дитини разом з нею (а в телефонні розмові ОСОБА_3 з ОСОБА_20 (тещею) за 26.05.2017 року, остання повідомила, що ОСОБА_1 говорила їй, щоб вона не давала дитину батькові), відповідно, оцінюються судом з позиції того, що в цій частині своїх дій вона допустила порушення прав батька дитини, оскільки він має повне право знати, де проживає його дитина, має також право на побачення з нею та на відповідне спілкування. Поряд з цим, аналіз змісту розмов, запитань, поставлених ОСОБА_8 свідчить і оцінюється крізь призму того, що ОСОБА_1 не було відомо під час спілкування, що зміст їх телефонних розмов може бути записаний іншою стороною діалогу; відповідно, під час телефонної розмови, зокрема, 16.03.2017 року, остання посилалася на моральне знущання над нею зі сторони свого чоловіка, хоча це останнім заперечується. В телефонній розмові 16.06.2017 року ОСОБА_3 висловив бажання побачення з дитиною, однак ОСОБА_1 йому повідомила, що дитина знаходиться у бабусі. Щодо посилання на висловлення погроз в бік ОСОБА_3, то він не обмежений скористатися своїм правом та звернутися з заявою до відповідного органу поліції з приводу погрози його життю та здоров'ю.

В п.4 прохальної частини зустрічної позовної заяви ОСОБА_3 просив на час розгляду справи визначити місце проживання малолітньої дитини з ним; однак, з матеріалів справи вбачається, що позивач за зустрічним позовом не подавав заяви про забезпечення позову у будь-який спосіб; крім цього, сам зміст цього пункту позивачем за зустрічним позовом сформульований таким чином, що по суті передбачає вирішення наперед (до розгляду справи по суті) питання про визначення місця проживання дитини (оскільки в п.4 прохальної частини зустрічної позовної заяви мова йде про визначення місця проживання дитини на час судового розгляду).

Отже, в ході судового розгляду вищевказаної цивільної справи, з урахуванням аналізу наявних у справі доказів, з огляду на висновки органів опіки та піклування та змісту акту обстеження умов проживання за фактичним місцем проживання ОСОБА_1 з малолітньою дитиною, судом не встановлено виняткових обставин у розумінні положень ст.161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, які б свідчили про неможливість проживання дітей разом з матір'ю; відповідно, не вбачається передбачених законодавством підстав для розлучення малолітньої дитини у справі зі своєю матір'ю. Про винятковість обставин у розумінні положень ст.161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини також вказано у правовому висновку Верховного Суду України, висловленому у постанові від 14.12.2016 року у справі №6-2445цс16.

З урахуванням пояснень позивача за зустрічним позовом, а також встановлених обставин того, що ОСОБА_1 певним чином перешкоджала реалізації батьком дитини свого права на спілкування з дитиною, суд роз'яснює ОСОБА_3 про те, що він має право звернутися до суду в порядку ст.159 СК України для вирішення спору щодо участі у вихованні дитини.

Згідно роз'яснень, що викладені в п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у випадку коли при розірванні шлюбу в судовому порядку встановлено, зокрема, що подружжя не досягло згоди про те, з ким із них будуть проживати неповнолітні діти, суд вирішує зазначені питання по суті одночасно з вимогою про розірвання шлюбу з дотриманням закону, який регулює ці правовідносини.

Отже, виходячи з аналізу письмових доказів по справі, вищенаведених положень міжнародного та вітчизняного законодавства, з урахуванням якнайкращих інтересів малолітньої дитини, враховуючи висновки належних органів опіки та піклування щодо місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_7, 2014 р.н. після розірвання шлюбу між сторонами, а також з огляду на правовий висновок Верховного Суду України, висловлений 14.12.2016 року у справі №6-2445цс16, вимоги позивача за первинним позовом ОСОБА_1 в частині залишення проживання малолітньої дитини з матір'ю дитини після розірвання шлюбу підлягають задоволенню, відповідно, зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 про залишення проживання малолітньої дитини з ним як з батьком задоволенню не підлягають.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.51,52 Конституції України, ст.7, ч.ч.4,5 ст.19,ст.ст.21,24,105,110,112,141,160,161 Сімейного Кодексу України, ст.ст.8,11 Закону України «Про охорону дитинства» (зі змінами); ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», принципом 6 Декларації прав дитини, ст.ст.3,9,18,27 Конвенції про права дитини, яка набула чинності в Україні 27.09.1991 року; п.п.10,14,18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст.ст. 3,10,11,57,58,60,179,212-215,360-7 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Шлюб, зареєстрований 20 вересня 2013 року Октябрським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції, актовий запис №232 між ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_15 та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_16 - розірвати.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 залишити прізвище «ОСОБА_1».

Після розірвання шлюбу малолітню дитину сторін у справі ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 залишити проживати з матір'ю цієї дитини - ОСОБА_1.

В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 з батьком дитини - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Полтавської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складений 05.09.2017 року.

Суддя В.В.Хоролець