Номер провадження: 22-ц/785/5743/17
Головуючий у першій інстанції Загороднюк В. І.
Доповідач Журавльов О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.08.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Комлевої О.С., Кравця Ю.І.,

при секретарі Ліснік Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Укрпошта» про захист порушеного права, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 травня 2017 року,

встановила:

У листопаді 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 03.10.2014 року вона відправила позовну заяву замовним листом поштою до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ. Обов'язок доставити вказаний замовний лист був покладений на відповідача. Протягом тижня повідомлення про вручення відправлення не надходило, неодноразово позивач зверталась до поштового відділення. Листоноша їй повідомила, що вона приносила повідомлення. Звернувшись до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ, дізналася, що було винесено ухвалу, однак вона нічого не отримувала. ОСОБА_3 відправила заяву на повторне надсилання ухвали замовним письмом з повідомленням, яке на п'ятий день їй принесла сусідка, хоча повинна була надати листоноша особисто в руки. Це спричинило втрату нею строків виправлення касаційної заяви. Також дії відповідача привели до погіршення стану її здоров'я та самопочуття. Завдану моральну шкоду позивач оцінює в розмірі 5500 гривень, яку просила стягнути з відповідача.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11 травня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_3 було відмовлено.

Зазначене рішення суду оскаржує в апеляційному порядку ОСОБА_3 В скарзі з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставиться питання про скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позову.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та заперечень на неї, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що згідно листа Центру поштового зв'язку №1 за № 07-44ДВ/62 від 10.01.2016 року, на адресу ОСОБА_3 АДРЕСА_1 в період 2015 року надходити поштові відправлення: 1. рекомендоване повідомлення №5570 поступило 26.01.2015 року було повернуте за закінченням терміну зберігання 24.02.2015 року; 2. рекомендований лист №578 поступило 25.03.2015 року було, повернуте за закінченням терміну зберігання 25.04.2015 року; 3. рекомендований лист №156 поступив 02.06.2015 року було повернуте за закінченням терміну зберігання 02.07.2015 року; 4. рекомендоване повідомлення №151 поступило 22.06.2015 року було повернуте за закінченням терміну зберігання 22.07.2015 року; 5. рекомендоване повідомлення №483 поступило 04.09.2015 року було вручено особисто 10.09.2015 року.

З пояснення начальника ВПЗ Одеса-62 вбачається, що листоноша вчасно доставляє всі повідомлення про надходження на адресу позивачки поштових відправлень, але за поштовими відправленнями ніхто не звертався у відділення і відправлення були повернуті за закінченням терміну зберігання.

Згідно службової записки заступника начальника відділення №62 від 26.12.2015 року за період з 01.01.2015 року по 26.12.2015 року ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1 доставлялася пошта. Всі поштові відправлення, повідомлення, розносилися листоношею дільниці, поштовий ящик абонента знаходиться в справному стані.

Відповідно до пояснювальної записки листоноші поштового відділення №62 ОСОБА_4 вся кореспонденція, що надходить на ім'я ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1 вкладається в поштовий ящик. Вручати замовні листи не має можливості, оскільки немає доступу в коридор, де знаходиться її квартира.

Згідно ч. 1 ст. 15 Закону України «Про поштовий зв'язок» та п. 9 Правил надання послуг поштового зв'язку, затвердженого Постановою КМУ №270 від 05.03.2009 року, національний оператор поштового зв'язку забезпечує надання на всій території України універсальних послуг поштового зв'язку за переліком, який затверджується Кабінетом Міністрів України, зокрема з пересилання простих та рекомендованих листів.

Відповідно до ч. 2 ст. 13 Закону України «Про поштовий зв'язок», послуги поштового зв'язку надаються на договірній основі згідно з Правилами надання послуг поштового зв'язку, що затверджуються КМУ, та повинні відповідати встановленим нормам якості.

Згідно п. 92 Правил, рекомендовані поштові листи, рекомендовані повідомлення про вручення повітових відправлень підлягають доставці додому.

Положеннями пункту 99 Правил встановлено зокрема, що рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час вручення в об'єкті поштового зв'язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - повнолітньому члену сім'ї за умови пред'явлення документа, що посвідчує особу, а також документа, що посвідчує родинні зв'язки з адресатом (свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб тощо), чи рішення органу опіки і піклування про призначення їх опікунами чи піклувальниками.

У разі відсутності адресата або повнолітніх членів його сім'ї до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу.

Рекомендовані поштові листи, повідомлення про вручення поштових відправлень, не вручені адресатам під час доставки додому вручаються належній особі в об'єкті поштового зв'язку (п. 102 Правил).

Неврученні поштові відправлення (у разі неможливості вручення їх одержувачам) зберігаються об'єктом поштового зв'язку місця призначення протягом одного місяця з дня їх надходження (п. 116 Правил).

Відповідно до пояснювальної записки листоноші ВПЗ №62 м. Одеси ЦПЗ №1 ОД УДППЗ «Укрпошта» ОСОБА_4 від 23.03.2016 року, вся кореспонденція отримана на ім'я ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1 вкладалася до абонентської поштової скриньки адресата, яка знаходиться у справному стані. Вручити замовні (рекомендовані) листи особисто адресату листоноша не мала можливості, у зв'язку з тим, що доступ до коридору, де знаходиться квартира ОСОБА_3 - обмежено.

Таким чином, відповідно до Правил надання послуг поштового зв'язку, повідомлення про надходження рекомендованих листів на ім'я позивачки були правомірно вкладені до абонентської поштової скриньки ОСОБА_3 та в зв'язку з тим, що протягом місяця з дня надходження листів, позивачка не звернулася до відділення №62 листи були повернуті відправнику за закінченням терміну зберігання.

Отже, всупереч доводів апеляційної скарги, Відділення повітового зв'язку №62 під час повернення поштових відправлень адресованих ОСОБА_3 діяло в межах та в порядку, передбаченому законодавством про надання послуг поштового зв'язку.

У п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Відповідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Як на підставу задоволення позову, ОСОБА_3 посилається на погіршення стану її здоров'я та самопочуття, в зв'язку з діями відповідача на підтвердження чого позивачкою надано суду виписку із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого та довідку про інвалідність, проте вони не свідчать, що вказані захворювання позивачки були викликані саме винними діями відповідача. Інших доказів, які б підтверджували причинно-наслідковий зв'язок між діями відповідача та наявними у позивачки захворюваннями, а також що діями відповідача позивачці було завдано моральну шкоду суду не надано та матеріали справи не містять.

Враховуючи встановлене, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для відмови ОСОБА_3 у задоволенні позову. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги про порушення прав апелянта є необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення.

Докази та обставини, на які посилається апелянт в скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. 213-214 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Суди розглядають цивільні справи відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Згідно ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести допустимими та належними доказами ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Наявність чи відсутність наведених обставин та можливість встановлення відповідних фактів суд вирішує відповідно до положень ст. ст. 10, 11, 27, 57-60 ЦПК України, за якими сторони при вирішенні справи зобов'язані довести перед судом ті обставини, на які вони посилаються як на підстави їх вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 11 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно ч. 1 п. 1 ст. 307 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, судова колегія,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції з дня набрання нею законної сили.

Головуючий О.Г.Журавльов

Судді

О.С.Комлева

Ю.І.Кравець