Справа № 367/6376/15-ц Головуючий у І інстанції Пархоменко О. В.
Провадження № 22-ц/780/2083/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 19 24.07.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

24 липня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді Суханової Є.М.,

суддів: Кулішенка Ю.М., Мережко М.В.,

за участю секретаря: Дрозда Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фордон Есет Менеджмент», що діє від власного імені, в інтересах та за рахунок Пайового закритого недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду «Ірпінська інвестиційна група» на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 19 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фордон Есет Менеджмент», що діє від власного імені, в інтересах та за рахунок Пайового закритого недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду «Ірпінська інвестиційна група» про визнання попереднього договору купівлі-продажу недійсним, стягнення коштів, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернулася до суду із даним позовом, в якому після уточнень посилається на те, що 18 липня 2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю Фордон Есет Менеджмент, що діє від імені та за рахунок Пайового закритого недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду Ірпінська Інвестиційна група в особі ОСОБА_3, що діє на підставі довіреності (продавець) та ОСОБА_2 (покупець) було укладено попередній договір № КМ2/1-1-52/13.

Згідно п. 1.1 договору сторони зобовязуються в майбутньому, в строк не пізніше 15 жовтня 2015 року укласти договір купівлі-продажу нерухомого майна (квартири) (Основний договір) на умовах, визначених цим договором; згідно п. 1.2 договору нерухомим майном (квартирою) за цим договором та відповідно, Основним договором є двокімнатна квартира № 52 на девятому поверсі, загальною площею 71,90 кв. м. у житловому будинку № 1 по вулиці Карла Маркса 2/1 у місті Ірпінь Київської області.

Пунктом 2.1 договору передбачено, що в оплату за нерухоме майно, що купується, до оформлення основного договору покупець сплачує продавцю загальну суму (аванс) у гривнях, що дорівнює еквіваленту 74 344,60 доларів США.

Позивачка вказує, що власником зазначеної квартири відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна є Пайовий закритий недиверсифікований венчурний інвестиційний фонд Ірпінська Інвестиційна група ТОВ Фордон Есет Менеджмент.

Вважає, що попередній договір № КМ2/1-1-52/13 від 18 жовтня 2013 року укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю Фордон Есет Менеджмент та ОСОБА_2 є недійсним внаслідок нікчемності останнього, виходячи із наступного. Попередній договір повинен бути укладений у такій же самій формі, яка встановлена для основного договору. В свою чергу, форма договору купівлі-продажу квартири є письмова, договір підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Відповідач, уклавши попередній договір, на його виконання отримав від позивача грошові кошти. Покупець сумлінно виконувала свої зобовязання за договором, проте, через дії керівництва компанії забудовника подальше проживання в квартирі, яка є предметом даного договору не можливе; зокрема. на мобільний телефон покупця надходять дзвінки від Олексія та ОСОБА_4, які активно лобіюють інтереси ПП Білдгрупменеджмент, представляють інтереси керівництва компанії-забудовника на загальних зборах інвесторів та часто проводять особисті бесіди з інвесторами від імені Білдгрупменеджмент з вимогою дострокової сплати вартості квартири, а також вимагають сплати додаткових платежів, нібито передбачених договором, покупцю навязують участь у сумнівних правочинах щодо квартири. Після категоричної відмови позивачки брати участь у запропонованих компанією-забудовником схемах та здійснювати платежі, у позивачки співробітники забудовника спочатку пошкодили, а пізніше взагалі демонтували електричний лічильник, а пізніше навіть перекрили водопостачання у квартирі. Тобто, забудовник робить все, щоб життя мешканців вищезазначеного будинку було жахливим та неможливим. Позивачка неодноразово надсилала відповідачу скарги на такі дії забудовника, проте, жодних змін на краще не відбулося.

Враховуючи, що договором було зобовязано позивачку сплатити гривневий еквівалент доларової суми, відповідачем було отримано від позивачки на виконання нею умов договору грошові кошти у розмірі 608 417,57 гривень, що є еквівалентом 23 107,39 доларів США.

В звязку із викладеними обставинами позивач просила визнати недійсним попередній договір № КМ2/1-1-52/13 купівлі-продажу квартири від 18 липня 2013 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю Фордон Есет Менеджмент, що діє від імені та за рахунок Пайового закритого недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду Ірпінська Інвестиційна група (код ЄДРІСІ 23300041) та ОСОБА_2; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Фордон Есет Менеджмент, що діє від імені та за рахунок Пайового закритого недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду Ірпінська Інвестиційна група (код ЄДРІСІ 23300041) на користь ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 608 417,57 гривень; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Фордон Есет Менеджмент, що діє від імені та за рахунок Пайового закритого недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду Ірпінська Інвестиційна група (код ЄДРІСІ 23300041) на користь ОСОБА_2 судові витрати.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 19 грудня 2016 року позовні вимоги задоволено

Визнано недійсним попередній договір № КМ2/1-1-52/13 від 18 липня 2013 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю Фордон Есет Менеджмент, що діє від імені та за рахунок Пайового закритого недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду Ірпінська Інвестиційна група (код ЄДРІСІ 23300041) та ОСОБА_2.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Фордон Есет Менеджмент, що діє від імені та за рахунок Пайового закритого недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду Ірпінська Інвестиційна група (код ЄДРІСІ 23300041) на користь ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 608 417,57 гривень.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Фордон Есет Менеджмент, що діє від імені та за рахунок Пайового закритого недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду Ірпінська Інвестиційна група (код ЄДРІСІ 23300041) на користь ОСОБА_2 судові витрати 3 654,0 гривень.

Не погоджуючись із висновком суду першої інстанції, апелянт Товариство з обмеженою відповідальністю «Фордон Есет Менеджмент», що діє від власного імені, в інтересах та за рахунок Пайового закритого недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду «Ірпінська інвестиційна група» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення грошових коштів та ухвалити в цій частині нове рішення, яким частково задовольнити вимоги позивача.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

За приписами ст. 1 Цивільного процесуального Кодексу України (далі ЦПК України) завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтями 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.

Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Статтями 15, 16 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, якими, зокрема є: справедливість, добросовісність та розумність, у тому числі й у судовому порядку.

У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі не підлягають доказуванню; обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Судом першої інстанції було встановлено, що 18 липня 2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю Фордон Есет Менеджмент, що дії від імені та за рахунок Пайового закритого недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду Ірпінська Інвестиційна група (продавець) та ОСОБА_2 (покупець) було укладено попередній договір № КМ2/1-1-52/13.

Згідно п. 1.1 договору сторони зобовязуються в майбутньому, в строк не пізніше 15 жовтня 2015 року укласти договір купівлі-продажу нерухомого майна (квартири) (Основний договір) на умовах, визначених цим договором; згідно п. 1.2 договору нерухомим майном (квартирою) за цим договором та відповідно, Основним договором є двокімнатна квартира № 52 на девятому поверсі, загальною площею 71,90 кв. м. у житловому будинку № 1 по вулиці Карла Маркса 2/1 у місті Ірпінь Київської області.

Пунктом 2.1 договору передбачено, що в оплату за нерухоме майно, що купується, до оформлення основного договору покупець сплачує продавцю загальну суму (аванс) у гривнях, що дорівнює еквіваленту 74 344,60 доларів США. Даний попередній договір нотаріально посвідчений не був.

Встановлено, що згідно копії Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 02.06.2013 року власником квартири АДРЕСА_1 є Пайовий закритий недиверсифікований венчурний інвестиційний фонд Ірпінська Інвестиційна група ТОВ Фордон Есет Менеджмент.

Також встановлено, що позивачкою на виконання нею умов договору були сплачені відповідачу грошові кошти у розмірі 608 417,57 гривень, що підтверджується випискою по рахунку, наданою позивачем.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою за попереднім договором на виконання нею умов договору були сплачені відповідачу грошові кошти у розмірі 608 417,57 гривень.

Однак, колегія суддів не може погодитися з висновками суду першої інстанції, який не ґрунтується на вимогах закону з наступних підстав.

У відповідності до ч. 1 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Відповідно до п.1.3. Попереднього договору, Основний договір буде укладено Сторонами у письмовій формі, який підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

У відповідності до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Таким чином, попередній договір із позивачем повинен був укладатись у нотаріально посвідченій формі.

У відповідності до ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Тобто, дотримання нотаріальної форми попереднього договору купівлі-продажу квартири, є обовязковим. А, оскільки представники Відповідача, що підписали даний договір, та Позивач завідомо порушили дану вимогу, то договір повинен бути визнаний судом нікчемним.

Таким чином, колегія суддів в цій частині погоджується з судом першої інстанції щодо правомірності вирішення питання про визнання недійсним попереднього договору купівлі-продажу квартири.

У відповідності до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Крім того, згідно п. 2.2. Договору, всі платежі за цим Договором здійснюються у національній валюті України - «гривні».

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Відповідно до ч. 1 статті 524 ЦК України визначає, що зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні.

У відповідності до п.1.3. договору, загальна сума договору складає у гривнях еквівалент 74 344,60 доларів США. Тобто зобовязання за Договором виражено в грошовій одиниці України - гривні.

Таким чином колегія суддів не бере до уваги посилання позивача на ст. 533 ЦК України, які є безпідставними, так як вищезазначений договір не містить визначеного грошового еквіваленту в іноземній валюті по відношенню до зобовязання (суми договору). Позивачем надано суду платіжні доручення з яких чітко видно, що всі платежі здійснювались нею в національній валюті України - гривні, сама позивач цього не заперечувала.

Однак, колегія суддів беручи до уваги дану обставину вважає, що суд першої інстанції хибно припустився даного визначення в порушення вищезазначених норм, посилаючись на ст. 216 ЦК України, та задовольнив абсолютно незаконну вимогу позивача про стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 608 417, 57 гривень.

Крім того, на думку колегія суддів таке твердження є абсолютно незаконним та не відповідає дійсності.

Щодо посилання суду першої інстанції на виписку по рахунку про нібито сплату позивачкою на користь відповідача 608 417, 57 грн., то колегія суддів звертає свою увагу на те, що в матеріалах справи виписка, яка б підтверджувала оплату таких коштів матеріалах справи відсутня.

Натомість, колегія суддів звертає свою увагу на акти звірки та інформаційний лист щодо взаєморозрахунків, що були надані позивачем та відповідачем, адже суд першої інстанції у визначеному діючим цивільно-процесуальним законодавством прийняв ці документи, долучив їх до матеріалів справи, однак належної оцінки їм не надав. Окрім того, судом першої інстанції не було витребовувано у сторін будь-яких інших доказів на підтвердження або спростування даних документів.

Крім того, з вказаних документів вбачається те, що позивачка сплатила згідно спірного договору лише 204 580 грн. 00 коп.

Згідно з вимогами ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з вимогами ст. 58 ЦПК України. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч.3 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість. Достовірність кожного доказу окремо, а також достовірність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до безпідставного висновку про задоволення позовних вимог у сумі 608 417, 57грн., оскільки у відповідності до ст. 216 ЦК України, недійсний договір не створює юридичних наслідків, крім тих, які повязані з його недійсністю та сторони зобовязані повернути одна одній все, що фактично отримано ними згідно такого договору, з даного випливає, що позивачка сплатила відповідачу лише грошові кошти у сумі 204 580 грн. 00 коп., а тому вимога про стягнення з відповідача - апелянта на користь позивача грошових коштів у розмірі 608 417, 57 грн. є незаконною та не підлягає до задоволення.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції, не з*ясовано всі обставини справи, не дана належна правова оцінка доказам по справі, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позовних вимог, без виконання яких ухвалити обґрунтоване рішення у справі неможливо.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи та не ґрунтуються на наявних у справі доказах на що обґрунтовано посилається апелянт в своїй апеляційній скарзі, що у відповідності до вимог ст. 309 ЦПК України є підставою до скасування рішення в частині стягнення суми по попередньому договору №КМ2/1-1-52/13 та ухвалення в цій частині нового рішення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 293, 303, 304, 307, 309, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фордон Есет Менеджмент», що діє від власного імені, в інтересах та за рахунок Пайового закритого недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду «Ірпінська інвестиційна група» задовольнити частково.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 19 грудня 2016 року в частині стягнення суми по попередньому договору №КМ2/1-1-52/13 скасувати та ухвалити в цій частині нове.

Стягнути Товариства з обмеженою відповідальністю «Фордон Есет Менеджмент», що діє від власного імені, в інтересах та за рахунок Пайового закритого недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду «Ірпінська інвестиційна група» (код ЄДРІСІ 23300041) на користь ОСОБА_2 зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 грошові кошти у розмірі 204 580 грн. 00 коп.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: