УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Завгородньої І.М., Карпенко С.О.,

Ситнік О.М., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та відшкодування завданої майнової шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Чернігівської області від 7 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду з указаним позовом, у якому з урахуванням уточнень, просила зобов'язати ОСОБА_4 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою загального користування № 5 площею 241 кв.м по АДРЕСА_1, надану для обслуговування сараїв садиб АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2, шляхом знесення цегляного паркану та відновлення меж земельної ділянки відповідно до рішення Прилуцької міської ради від 11 лютого 2010 року та стягнути з ОСОБА_4 завдану майнову шкоду в сумі 9 192 грн 40 коп., пов'язану із знесенням належної їй господарської будівлі сараю по АДРЕСА_1.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що вона є власником квартири № 4 в будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки для обслуговування житлового будинку і господарсько-побутових будівель та споруд площею 234 кв.м. розташованої за цією адресою. Відповідач самовільно демонтував належний їй сарай, який є невід'ємною частиною її приватизованої квартири, та зайняв частину належної їй земельної ділянки під сараєм, яку було виділено в користування для обслуговування сараїв садиб АДРЕСА_1, АДРЕСА_3 за № 5 площею 241 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1. На межі зайнятої частини земельної ділянки відповідач установив цегляний паркан, унаслідок чого вона не має можливості користуватися земельною ділянкою, тому вона, вимушена звертатись до суду за захистом своїх порушених прав.

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 1 серпня 2016 року позов задоволено. Зобов'язано ОСОБА_4 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою загального користування № 5 площею 241 кв.м., наданою для обслуговування сараїв садиб АДРЕСА_1 та АДРЕСА_3, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, шляхом знесення цегляного паркану та відновлення меж земельної ділянки відповідно до рішення Прилуцької міської ради від 11 лютого 2010 року. Стягнуто з ОСОБА_4 на корить ОСОБА_3 завдану майнову шкоду, пов'язану із знесенням господарської будівлі сараю, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 в сумі 9 192 грн 40 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 7 листопада 2016 року рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 завдану майнову шкоду, пов'язану із знесенням господарської будівлі сараю, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 в сумі 9 192 грн 40 коп. та судового збору за майнову вимогу - скасовано, та в цій частині ухвалено нове рішення про відмову в позові. У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду в частині відмови в позові, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та в цій частині залишити в силі рішення суду першої інстанції.

У решті рішення апеляційного суду до суду касаційної інстанції не оскаржено та предметом перегляду не є (ст. 335 ЦПК України).

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-МІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом установлено, що ОСОБА_3 є власником приватизованої нею квартири № 4 у будинку АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 5 вересня 2007 року, виданим Прилуцькою міською радою та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданим КП «Прилуцьке МБТІ». У власності позивача перебуває земельна ділянка площею 0,0234 га кадастровий номер НОМЕР_1 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 4 липня 2013 року, витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 є власниками по 1/3 частці кожен земельної ділянки площею 0,0550 га кадастровий номер НОМЕР_2 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3, виданим Управлінням Держкомзему в м. Прилуки 6 грудня 2012 року.

Звертаючись до суду з указаним позовом, ОСОБА_3 посилалась на те, що ОСОБА_4 самовільно демонтував належний їй сарай та зайняв частину земельної ділянки під сараєм,яку було виділено в користування для обслуговування сараїв садиб АДРЕСА_1, АДРЕСА_3 за № 5, та на межі зайнятої частини земельної ділянки встановив тверду межову споруду - цегляний паркан.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_3, виходив із того, що відповідач ОСОБА_4 зніс сараї, якими користувалась позивач та встановив огорожу на землі загального користування без згоди інших землекористувачів, чим порушив право позивача на користування землею, яке підлягає захисту шляхом покладення на відповідача зобов'язання усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою загального користування і стягнення з відповідача на користь позивача завданої майнової шкоди, пов'язаної із знесенням господарської будівлі сараю в сумі 9 192 грн 40 коп.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивача завданої майнової шкоди, пов'язаної із знесенням господарської будівлі сараю в сумі 9 192 грн 40 коп., виходив із того, що позивачем не доведено, що саме вона збудувала спірний сарай, відсутні докази, що сарай є невід'ємною приналежністю або допоміжним приміщенням до належної позивачу квартири, відсутні документи, які підтверджують право власності позивача або право користування чи володіння спірним сараєм. Також апеляційний суд вважав, що до участі у справі в якості відповідача потрібно залучити ОСОБА_7, який продав відповідачу спірний сарай, а суд апеляційної інстанції не наділений повноваженнями щодо залучення належного відповідача на стадії апеляційного розгляду.

Висновки апеляційного суду про відмову в позові в частині стягнення з відповідача на користь позивача завданої майнової шкоди, пов'язаної із знесенням господарської будівлі сараю в сумі 9 192 грн 40 коп. є правильними.

При цьому колегія суддів виходить із того, що помилкове посилання апеляційного суду про необхідність залучення до участі у справі в якості відповідача ОСОБА_7, не вплинуло на правильне по суті вирішення спору, а тому з формальних підстав справедливе і правильне рішення суду не може бути скасовано (ч. 2 ст. 337 ЦПК України).

Частиною 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

Отже, чинним законодавством не вимагається обов'язкового оформлення права власності на допоміжні приміщення, оскільки законодавством імперативно визначається, що право на них слідує за правом на житлові приміщення.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 382 ЦК України власникам квартир у двох- або багатоквартирному будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежилих приміщень, які розташовані у житловому будинку.

Частиною 2 статті 369 ЦК України визначено, що розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх власників.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Вирішуючи спір, апеляційний суд установивши, що спірний сарай, який відповідач демонтував, був приміщенням загального користування без визначення у ньому окремих приміщень до квартир, що у свою чергу дає підстави вважати, що незаконними діями відповідача, порушені права всіх співвласників багатоквартирного будинку, та виключає можливість відшкодування майнової шкоди на користь позивача як одноосібного власника спірного приміщення.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення в частині вимог про стягнення з відповідача на користь позивача завданої майнової шкоди, пов'язаної із знесенням господарської будівлі сараю в сумі 9 192 грн 40 коп. не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, тому колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ч. 1 ст. 336, ст. 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду Чернігівської області від 7 листопада 2016 року в частині позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення завданої майнової шкоди, пов'язаної із знесенням господарської будівлі сараю залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ.Є. Червинська
Судді:І.М. Завгородня
С.О. Карпенко
О.М. Ситнік
О.В. Ступак