Справа № 161/5197/16-ц Провадження № 22-ц/773/694/17 Головуючий у 1 інстанції: Рудська С.М.
Категорія: 27 Доповідач: Данилюк В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого судді Данилюк В. А.,

суддів Грушицького А. І., Шевчук Л. Я.,

з участю:

секретаря Черняк О. В.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_4 акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 акціонерного товариства «ОТП Банк», ОСОБА_2 про визнання договору поруки недійсним, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_4 акціонерного товариства «ОТП Банк» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 березня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач ОСОБА_6 акціонерне товариство «ОТП Банк» (скорочено ПАТ «ОТП Банк») звернувся в квітні 2016 року в суд з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов мотивовано тим, що 18.05.2006 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є АТ «ОТП Банк», та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № ML-А00/050/2006. Відповідно до умов кредитного договору позивач надав відповідачу ОСОБА_2 кредит в розмірі 24760 доларів США. У якості забезпечення кредитних зобовязань за кредитним договором між позивачем та відповідачем ОСОБА_5 був укладений договір поруки № SR-А00/037/2006 від 18.05.2006 року. Відповідач ОСОБА_2 свої зобовязання за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 05.04.2016 року у нього утворилася заборгованість в сумі 15356,85 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 13.04.2016 року складає 392367,52 грн. Вказана заборгованість складається з: залишку заборгованості за кредитом 14384,3 долари США, відсотків за користування кредитом 972,55 долара США. Позивач просить суд стягнути на його користь солідарно з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_5 заборгованість за кредитним договором в сумі 15356,85 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 13.04.2016 року складає 392367,52 грн., а також суму судового збору.

Відповідач ОСОБА_5 в червні 2016 року звернулась в суд з зустрічним позовом до ПАТ «ОТП Банк», ОСОБА_2 про визнання договору поруки недійсним (а.с. 60-61).

Зустрічний позов мотивовано тим, що ОСОБА_5 договір поруки № SR-А00/037/2006 від 18.05.2006 року не підписувала, підпис, що міститься у графі «Поручитель» їй не належить, про наявність вказаного договору поруки їй стало відомо після отримання первісного позову банку. ОСОБА_5 вважає, що у цій ситуації існують правові підстави для визнання оспорюваного кредитного договору недійсним на підставі положень частин 1, 3 статті 203, частини 2 статті 207, частин 1, 3 статті 215 Цивільного кодексу України (далі ЦК).

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 березня 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено. У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_4 акціонерного товариства «ОТП Банк», ОСОБА_2 про визнання договору поруки недійсним відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь держави судовий збір в сумі 640 (шістсот сорок) грн..

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду в частині відмови в задоволенні первісного позову, позивач ОСОБА_6 акціонерне товариство «ОТП Банк» подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу з підстав в ній наведених та просив її задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 апеляційну скаргу не визнала та просила її відхилити.

Інші особи в судове засідання не зявились, будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в частині відмови в задоволенні первісного позову, а також доводи апеляційної скарги, пояснення представників сторін, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу позивача слід задовольнити, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині скасувати з ухваленням нового рішення з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні первісного позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем по первісному позову не надано належних та допустимих доказів про порушення його законних прав та інтересів відповідачами, оскільки зі змісту первісної позовної заяви вбачається, що ПАТ «ОТП Банк» є правонаступником АКБ «Райффайзенбанк Україна», проте підстави такого правонаступництва позивачем як в позовній заяві, так і під час розгляду справи в суді першої інстанції, не зазначені, докази на підтвердження цих обставин суду також не надані.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції виходив з тих же підстав, що і при відмові в задоволенні первісного позову.

Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду лише в частині відмови в задоволенні первісного позову, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не робить висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині рішення.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду в оскаржуваній частині виходячи з наступного.

Так, з наявних у матеріалах справи та досліджених у судовому засіданні письмових доказів судом першої інстанції встановлено, що 18.05.2006 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна» та відповідачем ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № ML-А00/050/2006, відповідно до умов якого Банк надав відповідачу ОСОБА_2 кредит в розмірі 24760 доларів США на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязався повернути кредит та сплатити проценти (а.с. 7-11).

18.05.2006 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна» та відповідачем ОСОБА_5 було укладено договір поруки (а.с. 12-13), відповідно до якого остання поручилася перед кредитором АКБ «Райффайзенбанк Україна» за виконання боржником ОСОБА_2 зобовязання за вищевказаним кредитним договором (а.с. 12-13).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512, ст. 514 ЦК України кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зі змісту первісної позовної заяви вбачається, що ПАТ «ОТП Банк» є правонаступником АКБ «Райффайзенбанк Україна». ПАТ «ОТП Банк» надав в суд апеляційної інстанції копію витягу з статуту банку з якого вбачається, що ПАТ «ОТП Банк» є правонаступником усіх прав та обовязків Закритого акціонерного товариства «ОТП Банк», яке в свою чергу є правонаступником усіх прав та обовязків Акціонерного комерційного банку «Райффайзенбанк Україна» (а.с. 157).

Також з матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_5 змінила прізвище на «Передон» (а.с. 134).

24.03.2016 року ПАТ «ОТП Банк» звернулось до ОСОБА_2 з вимогою про погашення заборгованості по кредитному договору, що складається з залишку заборгованості по кредиту та відсотків за користування кредитом (а.с. 14, 15).

В матеріалах справи наявний розрахунок заборгованості по кредитному договору (а.с. 5-6).

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1056 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частина 1 ст. 638 ЦК України визначає, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно постанови Верховного Суду України від 19 березня 2014 року № 6-20цс14 позовна давність щодо кредитних коштів і процентів, повернення яких визначено періодичними щомісячними платежами, має обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Таким чином, позивач надав розрахунок заборгованості, відповідачі його не спростували належними та допустимими доказами, а тому стягненню солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_5 О, в користь ОСОБА_4 акціонерного товариства «ОТП Банк» підлягає заборгованість за кредитним договором в сумі 15356,85 (пятнадцять тисяч триста пятдесят шість доларів США 85 центів), що згідно офіційного курсу НБУ станом на 13.04.2016 року складає 392367,52 грн. (триста девяносто дві тисячі триста шістдесят сім тисяч гривень 52 копійки) та складається з залишку заборгованості за кредитом 14384,3 долари США, відсотків за користування кредитом 972,55 долари США.

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов'язку боржника третьою особою.

Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 516 ЦК).

За ч. 1. ст. 90 ЦК України юридична особа повинна мати своє найменування, яке містить інформацію про її організаційно-правову форму та назву.

Перетворенням юридичної особи є зміна її організаційно-правової форми. У разі перетворення до нової юридичної особи переходять усе майно, усі права та обов'язки попередньої юридичної особи (ст. 108 ЦК України).

Суд першої інстанції всупереч вимогам цивільно-процесуального законодавства допустив неповне з'ясування усіх обставин справи, не з'ясувавши факту правонаступництва позивача у даних кредитних зобов'язаннях.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до статуту ПАТ «ОТП Банк» ПАТ «ОТП Банк» є правонаступником усіх прав та обовязків Закритого акціонерного товариства «ОТП Банк», яке в свою чергу є правонаступником усіх прав та обовязків Акціонерного комерційного банку «Райффайзенбанк Україна». Згідно з рішенням позачергових Загальних Зборів Акціонерів від 09 жовтня 2006 року (Протокол № 40) банк змінив свою назву з Акціонерного комерційного банку «Райффайзенбанк Україна» на Закрите акціонерне товариство «ОТП Банк», згідно з рішенням позачергових Загальних Зборів Акціонерів від 23 квітня 2009 (Протокл № 53) року банк змінив свою назву Закритого акціонерного товариства «ОТП Банк» на ОСОБА_6 акціонерне товариство «ОТП Банк».

На підставі наведеного суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що із-за порушення норм матеріального і процесуального права, невідповідності висновків суду встановленим обставинам справи та неповного з'ясування усіх обставин справи рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні первісного позову підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог банку.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржувалось.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Тому з відповідачів на користь позивача слід стягнути понесені витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Статтею 79 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача.

Із матеріалів справи убачається, що відповідач ОСОБА_5 за адресою, яку вона зазначає в зустрічній позовній заяві, знята з реєстрації (а.с. 22), та не отримує за даною адресою повідомлень, не отримує повідомлень також і за іншою, зазначеною нею адресою, місце її постійного проживання не встановлено, у зв'язку з чим відповідно до ч. 9 ст. 74 ЦПК України відповідач повідомлялася через оголошення у пресі. Згідно рахунку № 3398 від 10 липня 2017 року та копії витягу з газети «Волинь-нова» № 74 від 13 липня 2017 року, Апеляційним судом Волинської області здійснювалась публікація в пресі оголошення про виклик у судове засідання в даній справі відповідача ОСОБА_5 Вартість даного оголошення становить 180 грн.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що слід стягнути з відповідача ОСОБА_5 судові витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача в сумі 180 грн.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_4 акціонерного товариства «ОТП Банк» задовольнити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 березня 2017 року в даній справі в частині відмови в задоволенні первісного позову ОСОБА_4 акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасувати.

Позов ОСОБА_4 акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_5 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_5 в користь ОСОБА_4 акціонерного товариства «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 15356,85 (пятнадцять тисяч триста пятдесят шість доларів США 85 центів), що згідно офіційного курсу НБУ станом на 13.04.2016 року складає 392367,52 грн. (триста девяносто дві тисячі триста шістдесят сім тисяч гривень 52 копійки) та складається з залишку заборгованості за кредитом 14384,3 долари США, відсотків за користування кредитом 972,55 долари США.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_5 в користь ОСОБА_4 акціонерного товариства «ОТП Банк» 6094,92 грн. судового збору за подання позовної заяви по 3047,46 грн. (три тисячі сорок сім гривень 46 коп.) з кожного та 6474,10 грн. судового збору за подання апеляційної скарги по 3237,05 грн. (три тисячі двісті тридцять сім гривень 05 коп.) з кожного.

Стягнути з відповідача ОСОБА_5 в дохід державного бюджету 180,00 грн. (сто вісімдесят гривень 00 копійок) витрат, пов'язаних з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді