АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 593/181/17Головуючий у 1-й інстанції Німко Н.П.
Провадження № 22-ц/789/987/17 Доповідач - Загорський О.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 серпня 2017 р. Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Загорського О.О.

суддів - Фащевська Н. Є., Щавурська Н. Б.,

секретар судового засідання - Панькевич Т.І.

за участі - представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою Управління соціального захисту населення Бережанської районної державної адміністрації Тернопільської області на рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 12 червня 2017 року по справі за позовом Управління соціального захисту населення Бережанської районної державної адміністрації Тернопільської області до ОСОБА_1 про стягнення надмірно виплачених коштів державної соціальної допомоги малозабезпеченій сім'ї,

ВСТАНОВИЛА:

08.02.2016 року Управління соціального захисту населення Бережанської районної державної адміністрації Тернопільської області (далі Управління) звернулося до суду із вказаним позовом. В обгрунтування позовних вимог зазначено, що підставою для призначення та виплати відповідачу соціальної допомоги (далі ДСД) були подані нею Декларації про доходи, у яких вона зазначила відомості про отриманий нею та її чоловіком (як членом її сім»ї) дохід у виді компенсації за догляд за особою понад 80 років.

Вказано, що за результатами перевірки виявилося, що відповідач та її чоловік не мали права на отримання такого виду компенсації, оскільки перебували за межами України в періоди, які передували зверненню за призначенням соціальної допомоги.

Зазначено, що відповідач не мала права на отримання соціальної допомоги, оскільки вона подала недостовірні відомості (чи приховала відомості), що вплинули або могли вплинути на встановлення її права на допомогу та на визначення розміру допомоги.

Рішенням Бережанського районного суду Тернопільської області від 12.06.2017 року відмовлено в задоволенні позову Управління соціального захисту населення Бережанської районної державної адміністрації Тернопільської області, оскільки позивачем не доведено, що відповідач безпідставно одержувала державну соціальну допомогу.

В апеляційній скарзі Управління просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким задоволити його позовні вимоги, посилаючись на невірне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права.

Вказує, що суд першої інстанції не надав належної правової оцінки факту того, що ОСОБА_1 умисно надала недостовірну інформацію щодо здійснення її чоловіком ОСОБА_3 догляду за пристарілою особою, оскільки такий догляд не здійснювався так як він перебував за межами України.

Зазначає, що оскільки ОСОБА_1 не здійснював догляд за пристарілою особою, то відповідно і соціальна допомога не могла бути призначена на підставі ст. 7 Закону України "Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям".

Звертає увагу, що за періоди перебування за кордоном ОСОБА_1 та ОСОБА_3 повернуто виплачену компенсацію по догляду за пристарілою особою.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 апеляційну скаргу заперечив і навів відповідні обгрунтування, аналогічні поданому запереченню на позовну заяву.

Управління в апеляційній скарзі просило проводити розгляд справи за відсутності його представника.

Заслухавши доповідь головуючого, пояснення, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено доказами свої вимоги про те, що відповідач безпідставно одержувала державну соціальну допомогу.

З таким висновком суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду погоджується, оскільки висновок суду достатньо вмотивований і грунтується на матеріалах справи.

Судом встановлено, що на підставі заяв ОСОБА_1 про призначення державної соціальної допомоги (далі - ДСД) та поданих нею документів, - довідок про склад сім'ї і декларацій за 6 місяців, які передували поданню таких заяв, ОСОБА_1 було призначено державну соціальну допомогу малозабезпеченій сім'ї згідно рішень начальника Управління на період з 01 серпня 2013 року по 31 січня 2014 року та з 01 серпня 2014 року по 31 січня 2015 року, а також в період з 01 травня 2015 року по 31 травня 2015 року (а.с. 5-16).

Таку допомогу вона отримала і її розмір за вказані періоди склав - 35608,14 грн (а.с. 16).

У деклараціях за 6 місячний період який передував зверненням відповідача за призначенням ДСД, на підставі та з врахуванням яких було призначено ДСД у вказані періоди, у розділі ІІ «Доходи членів сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб, членів сім'ї, що проживають окремо (дружини, чоловіка, неповнолітніх дітей), ОСОБА_1 було зазначено, що вона та її чоловік ОСОБА_3 отримують дохід у вигляді компенсації по догляду за особами старшими 80 років або інвалідом 1 групи (далі догляд).

Такі відомості сторона позивача не оспорила й погодилася, як з правдивими й такими, що були враховані як достовірні при призначенні відповідачці згаданого виду ДСД.

У подальшому, провідним державним фінансовим інспектором відділу контролю в соціальній сфері та культурі Державної фінансової інспекції в Тернопільській області на адресу ОСОБА_1 надіслано лист «про надання інформації», у якому зазначено, що ОСОБА_1 отримувала у визначений період ДСД; у своїх деклараціях при отриманні ДСД зазначала, що має вид доходу компенсацію по догляду за особою старшою 80 років або інвалідом 1 групи

З інформації, наданої Службою Безпеки України вбачається, що вона та її чоловік ОСОБА_3 перебували за межами України, а саме:

ОСОБА_1 в період з 14 червня 2008 року по 23 жовтня 2008 року; з 13 червня 2009 року по 16 липня 2009 року; з 14 червня 2010 року по 14 серпня 2010 року; з 12 червня 2011 року по 14 серпня 2011 року; з 12 червня 2012 року по 11 серпня 2012 року та з 12 червня 2013 року по 15 липня 2013 року;

ОСОБА_3 - в період з 10 лютого 2013 року по 11 березня 2013 року; з 06 червня 2013 року по 15 липня 2013 року; з 18 липня 2013 року по 19 серпня 2013 року; з 06 червня 2014 року по 28 серпня 2014 року; з 10 вересня 2014 року по 27 жовтня 2014 року, та з 20 січня 2015 року по 27 лютого 2015 року.

Вказано, що ОСОБА_1 не мала права на отримання вищезазначеної компенсаційної виплати непрацюючій працездатній особі, яка доглядає за престарілою особою чи інвалідом 1 групи протягом вищевказаного періоду, а тому, відповідно до ст. 7 Закону України "Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям", вона не мала права на ДСД.

Викладено прохання про повідомлення коли та яким чином нею (відповідачкою) буде повернуто незаконно отримані кошти (а.с. 14).

Повідомленням №-2510 від 12 травня 2015 року, надісланим начальником управління, відповідачку повідомлено, що виплата ДСД її сім'ї припиняється з 01 травня 2015 року з тієї причини, що "сім'єю приховано або навмисно подано недостовірні дані про її доходи та майновий стан". Відомостей щодо повідомлення відповідачки про її обов'язок повернути такі кошти на рахунки позивача із визначення певного строку, в дотримання п.28 Порядку, позивач не надав.

Відповідно ст. 1 Закону України "Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям" (далі закон) ДСД малозабезпеченим сім'ям - щомісячна допомога, яка надається малозабезпеченим сім'ям у грошовій формі в розмірі, що залежить від величини середньомісячного сукупного доходу сім'ї; малозабезпечена сім'я - сім'я, яка з поважних або незалежних від неї причин має середньомісячний сукупний доход нижчий від прожиткового мінімуму для сім'ї.

Статтею 4 Закону визначено, що особою, яка звертається за допомогою, надається декларація про доходи та майно осіб, які входять до складу сім'ї. Також, для надання соціальної допомоги подається заява уповноваженим представником сім'ї до місцевої державної адміністрації або до виконавчого комітету сільської, селищної ради.

Згідно ч. 1, ч. 4 статті 7 Закону, державна соціальна допомога не призначається, зменшується її розмір або припиняється виплата у випадках, коли зокрема з'ясовано, що малозабезпечена сім»я має додаткові джерела для існування. Якщо сім'єю навмисно подано недостовірні відомості чи приховано відомості, що вплинули або могли вплинути на встановлення права на державну соціальну допомогу та на визначення її розміру, виплати призначеної державної соціальної допомоги припиняється з місяця, в якому виявлено порушення.

Порядок призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 24.02.2003 року № 250, визначає умови призначення і виплати малозабезпеченим сім'ям державної соціальної допомоги, передбаченої Законом України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям». (Далі Порядок)

Пунктом 28 Порядку передбачено, якщо сім'єю приховано або навмисно подано недостовірні дані про її доходи та майновий стан, що вплинуло на встановлення права на призначення соціальної допомоги та визначення її розміру, внаслідок чого були надміру виплачені кошти, органи праці та соціального захисту населення: визначають обсяг надміру виплачених коштів та встановлюють строки їх повернення залежно від матеріального стану сім'ї; повідомляють уповноваженого представника малозабезпеченої сім'ї про обсяг надміру виплачених коштів та строки їх повернення; у разі врахування надміру виплачених коштів при виплаті соціальної допомоги у наступні періоди провадять щомісячні відрахування на підставі своїх рішень у розмірі не більш як 20 відсотків суми, що підлягає виплаті; у разі неповернення надміру виплачених коштів добровільно в установлені строки вирішують питання про їх стягнення у судовому порядку.

Враховуючи представлені докази, матеріали справи, вимоги Закону України "Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям" і Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 24.02.2003 року № 250, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції дійшов вірного і обгрунтованого висновку про відмову в задоволення позову, оскільки позивачем не доведено доказами, що виплачені ОСОБА_1 кошти були тримані нею внаслідок зловживань з її боку (у результаті подання документів із свідомо неправдивими відомостями, приховування обставин, що впливають на виплату державної допомоги тощо).

Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції не надав належної правової оцінки факту того, що ОСОБА_1 подала недостовірні відомості про те, що її чоловік ОСОБА_3 здійснює догляд за пристарілою особою, оскільки ОСОБА_3 не здійснював догляд належним чином, оцінюються критично з наступних підстав:

в матеріалах справи відсутні висновки відповідних органів про те, що пристарілій особі надавався догляд не в повному обсязі або неналежним чином;

в матеріалах справи відсутні відомості про наявність скарг від особи за якою доглядає ОСОБА_3 про те, що догляд за нею здійснюється неналежним чином.

Матеріали справи не містять відповідних рішень уповноважених на те органів про те, що ОСОБА_3 позбавлений статусу особи, яка здійснює догляд за особою, яка досягла 80-річного віку.

Оскільки матеріали справи не містять вищевказаних доказів то відповідно висновок Управління про те, що ОСОБА_3 не здійснював догляд належним чином за пристарілою особою не грунтується на доказах у справі.

Сам факт того, що ОСОБА_3 і ОСОБА_1 здійснювали виїзди за кордон не можна розцінювати, як підставу вважати, що догляд за пристарілою особою ними не здійснювався або здійснювався неналежним чином.

Згідно ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Матеріали справи не містять відомостей про те, що Законом встановлені обмеження щодо виїзду за кордон і про те, що відносно ОСОБА_3, ОСОБА_1 були встановлені такі обмеження щодо можливостей виїзду за кордон в період здійснення ними догляду за пристарілою особою.

Позивачем не лише не вказано, які негативні наслідки і для кого могли настати чи настали і для кого в зв'язку з виїздами ОСОБА_1 і ОСОБА_3 за кордон, але і не зазначено, яка була мета їх виїзду, про зміну їх матеріального стану.

Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_3 і ОСОБА_1 здійснювали почергові періодичні виїзди за кордон і не перебували за кордоном постійно, в період перебування ОСОБА_3 його дружина ОСОБА_1 за кордоном не перебувала.

Періодичне перебування ОСОБА_1 за кордоном в період з 2008 по 2011 рік не могло вплинути на результат щодо звернення за ДСД - 06.08.2013 року та 04.08.2014 року.

В матеріалах справи відсутні і в ході розгляду справи в апеляційному порядку не здобуто доказів того, що з боку ОСОБА_5 допущені зловживання (у результаті подання документів із свідомо неправдивими відомостями, приховування обставин, що впливають на виплату державної допомоги тощо).

Позивачем не представлено доказів того, що відомості вказані ОСОБА_1 в поданих деклараціях про доходи та майно не відповідали дійсності на момент їх подання.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не відповідають підставам, які встановлені чинним законодавством, вказаним Законом та Порядком для припинення виплати ДСД і її повернення.

Як вказано в п. 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" (Заява N 4909/04) від 10.02.2010 року Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), N 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України саме апелянт повинен довести належними доказами обставини, на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, що ним зроблено не було.

У відповідності до ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ч. 2 ст. 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи вказане, матеріали справи, подані докази, колегія суддів приходить до переконання, що рішення постановлено у відповідності до чинних норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування немає. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Бережанської районної державної адміністрації Тернопільської області відхилити.

Рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 12 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді