УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді Крижанівської Г.В.,

суддів Оніщука М.І., Шебуєвої В.А.

при секретарі Майданець К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «ВіндЕлектрик» про стягнення заборгованості по заробітній платі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 23 грудня 2016 року,-

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2013 року позивач звернувся до суду із позовом до ТОВ «Компанія «ВіндЕлектрик» про стягнення заборгованості по заробітній платі.

Свої вимоги обґрунтував тим, що 18.06.2007 був прийнятий на роботу в ТОВ «Компанія «ВіндЕлектрик» відповідно до договору про надання послуг з догляду за будинком та прилеглою до нього територією, який розташований за адресою: м. Київ, вул. Садова, 53-а, буд. 126 та є офісом товариства.

Зазначав, що з вересня 2008 року відповідач припинив виплату заробітної плати, посилаючись на незалежні від нього обставини.

Вказував, що станом на 01.04.2012 заборгованість перед позивачем становить 96 000 грн.

З урахуванням в подальшому уточнення позовних вимог, ОСОБА_1 просив суд стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі за період з липня 2009 року по квітень 2012 року в сумі 66 000 грн.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 23 грудня 2016 року відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, мотивуючи її тим, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права.

Вказував, що судом надана неправильна оцінка правовідносин, що мали місце в процесі реалізації умов договору, укладеним між позивачем та відповідачем.

Вважав, що між сторонами існували трудові правовідносини, які регулюються трудовим законодавством, а судом при вирішенні спору були застосовані норми цивільного законодавства.

Справа № 752/4919/13-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/8446/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Хоменко О.Л.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.
Враховуючи наведене, просив рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 23 грудня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Учасники процесу в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися за наявними в матеріалах справи адресами.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 18.06.2007 між ОСОБА_1 та ТОВ «Компанія «ВіндЕлектрик» укладений договір № 180607-2 про надання послуг з догляду за будинком, відповідно до умов якого замовник (відповідач) доручає, а доглядач (позивач) бере на себе зобов'язання по догляду за будинком (офіс ТОВ «Компанія «ВіндЕлектрик») та прилеглою до нього територією за адресою: м. Київ, вул. Садова, 53А, буд. 126. (а.с. 4, т. 1).

Згідно п. 5.1 вказаного договору він укладається терміном на два місяці і набирає чинності з дня підписання. Термін дії договору може бути продовжений за домовленістю сторін. Якщо у згаданий строк жодна із сторін не використає своє право на розірвання даного договору, договір вважається продовжений на один рік.

Відповідно доштатного розпису ТОВ «Компанія «ВіндЕлектрик» станом на червень-липень 2007 року, у товаристві відсутня посада доглядача (а.с.50-51, т.1 ).

Згідно табелів обліку робочого часу працівників ТОВ «Компанія «ВіндЕлектрик» за період з червня 2007 року по грудень 2008 року облік робочого часу за позивачем не вівся. (а.с.56-76, т.1).

Трудова книжка від позивача у зазначений період не приймалася та не видавалася, що підтверджується витягом з книги обліку руху трудових книжок і вкладишів до них (а.с.77-78, т. 1).

Як вбачається з витягів з журналів реєстрації наказів по підприємству за 2006-2007, 2012 роки та журналів реєстрації наказів по особовому складу, накази про прийняття позивача на роботу та про його звільнення не видавалися (а.с.111-117, 130-138, т. 1).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності вимог позивача та відсутності між сторонами трудових правовідносин.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду з огляду на наступне.

За змістом ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

В матеріалах справи відсутній трудовий договір, укладений між сторонами, а правовідносини, що виникли у сторін за договором надання послуг з догляду за будинком не регулюються трудовим законодавством України.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ч. 1 ст. 905 ЦК України строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.

Виходячи зі змісту договору, що був укладений між позивачем та відповідачем, строк дії договору № 180607-2 від 18.06.2007 закінчився 18.08.2008. Будь-яких доказів на підтвердження продовження строку дії даного договору позивач не надав.

Колегія суддів погоджується і з висновком суду першої інстанції про відсутність трудових відносин між ОСОБА_1 та ТОВ «Компанія «ВіндЕлектрик», оскільки відповідно до організаційно-розпорядчої документації та документації з особового складу товариства за позивачем не вівся облік в ТОВ «Компанія «ВіндЕлектрик», зокрема, останній не приймався на роботу за наказом та не звільнявся відповідно, не надавав трудової книжки, не обліковувався як працівник товариства відповідно до табелю обліку робочого часу, а також інформація про якого відсутня в розрахунково-платіжних відомостях.

Крім того, є обґрунтованим висновок суду щодо недопустимості доказу, наданого позивачем, а саме листа від 02.04.2012 № 457 (а.с. 213, т.1) про наявність у відповідача заборгованості перед ОСОБА_1, оскільки згідно висновку судової почеркознавчої експертизи №161 від 12.10.2016 підпис від імені ОСОБА_4 у графі «Генеральний директор ОСОБА_4.» у листі від генерального директора ТОВ «Компанія «ВіндЕлектрик» ОСОБА_4 (вих.№457 від 02.04.2012) виконаний не ОСОБА_4, а іншою особою.

Також колегія суддів критично ставиться до показань свідків, які були допитані судом, оскільки жоден з них не вказав, що позивач виконував роботу по догляду за будинком, передбачену укладеним між сторонами договором.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК HYPERLINK "http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1822/ed_2012_02_21/T041618.html?pravo=1"України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач не надав суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження доводів, викладених у скарзі, а відтак вони є безпідставними та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Таким чином, висновок суду щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог, відповідає обставинам справи.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції в межах доводів позову повно і всебічно дослідив обставини справи, дав належну оцінку доказам, правильно визначив правову природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, і прийшов до правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, про що ухвалив відповідне рішення.

Інші доводи скарги цих висновків не спростовують, не впливають на правильність прийнятого судом рішення і, з огляду на вимоги ст. 308 ЦПК України, не можуть бути визнані підставою для його скасування, тому підлягають відхиленню.

Керуючись ст. 218, 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 23 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: