Справа № 369/804/17 Головуючий у І інстанції Ковальчук Л. М.
Провадження № 22-ц/780/2488/17 Доповідач у 2 інстанції Журба С. О.
Категорія 26 27.07.2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Лівінського С.В., Сержанюка А.С.,

за участю секретаря Тимошевської С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 березня 2017 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2017 року публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Експобанк» звернулося до суду із позовом, який мотивувало наступним:

19 грудня 2007 року між ВАТ «Комерційний банк «Експобанк», правонаступником якого є ПАТ «Експобанк», та ОСОБА_2 був укладений договір кредиту і забезпечення № 281/АК-2007, згідно умов якого останній отримав кредит у розмірі 19 000,00 доларів США строком до 18 грудня 2014 року зі сплатою 12 % річних за користування кредитом.

19 грудня 2007 року між банком та ОСОБА_3 був укладений договір поруки, відповідно до умов якого остання поручилася перед банком за виконання позичальником зобов'язання за кредитним договором.

Свої зобов'язання за вказаним договором позичальник виконував неналежним чином, у зв'язку з чим 29 грудня 2016 року банк направив відповідачам вимоги про погашення заборгованості, однак вказані вимоги були залишені без задоволення.

Станом на 27 грудня 2016 року заборгованість за кредитом становила 18035,23 доларів США, що еквівалентно 473 727,23 грн., яку банк просив суд стягнути в солідарному порядку з відповідачів.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 березня 2017 року позовні вимоги ПАТ КБ «Експобанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в солідарному порядку на користь банку заборгованість за договором кредиту і забезпечення № 281/АК-2007 від 19 грудня 2007 року у розмірі 9 836,30 доларів США, що еквівалентно 258 367,79 грн., яка складається з: простроченої заборгованості за кредитом в розмірі 6 673,69 доларів США, що еквівалентно 175 296,25 грн., та простроченої заборгованості за нарахованими процентами в розмірі 3162,61 доларів США, що еквівалентно 83 071,54 грн. Також стягнуто пеню за несвоєчасну сплату кредиту у розмірі 162 418,85 грн. та пеню за несвоєчасну сплату процентів по кредиту в розмірі 13 219,17 грн., а всього - 175 638,02 грн. У решті позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_3 судовий збір в розмірі по 3255,05 грн. в дохід держави.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, відповідачі подали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповноту та неправильність встановлення обставин, що мають значення для її вирішення, просять рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Вважають висновки суду такими, що не ґрунтуються на положеннях закону.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне:

У відповідності до положень ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення не в повній мірі відповідає наведеним вимогам.

Не погоджуючись з ухваленим по справі рішенням суду першої інстанції, апелянт свою позицію обґрунтовував тим, що суд першої, незважаючи на відповідну заяву відповідача, не застосував до позовних вимог встановлений законом строк позовної давності. Окрім того, суд, з точки зору апелянта, мав зменшити на підставі положень ст. 551 ЦК України розмір заявленої позивачем неустойки, оскільки вона значно перевищує розмір збитків за кредитом. З наведеною позицією апелянта колегія суддів погодитися не може.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які встановлюють обов'язок боржника повернути весь борг частинами та визначають самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, відтак і початок перебігу позовної давності за кожним черговим платежем починається з моменту порушення строку його погашення. В той же час, у відповідності до положень ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

08 лютого 2016 року відповідач ОСОБА_2 направив до банку заяву, в якій він просив розстрочити або відстрочити сплату заборгованості за кредитом, або ж вирішити питання про часткове списання боргу. Дана заява підтверджує, що відповідач ОСОБА_2 в 2016 році знав про наявну заборгованість та намагався врегулювати питання щодо її погашення в позасудовому порядку, відтак вчиняв дії, що у відповідності до вищевказаної норми суд оцінює як підставу для переривання строку позовної давності. Після цього ПАТ КБ «Експобанк» звернувся до суду з позовом у січні 2017 року, відтак строк позовної давності в даному випадку ним порушено не було.

Не вбачає колегія суддів апеляційного суду порушень вимог закону з боку суду першої інстанції й в частині незастосування ним положень ст. 551 ЦК України. Відповідно до цієї норми розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. З оскаржуваного рішення вбачається, що підтверджений розмір заборгованості за тілом кредиту та відсотками складає 9 836,30 доларів США, що еквівалентно 258 367,79 грн. При цьому загальний розмір стягнутої судом неустойки (пені) складає 175 638,02 грн. За таких умов твердження апелянта щодо перевищення неустойки над збитками й наявності передбачених законом підстав для зменшення розміру неустойки не відповідають обставинам справи, відтак не спростовують обґрунтованості та законності рішення суду першої інстанції в цій частині.

Окрім вищезазначених доводів, у своїй скарзі апелянт також посилався й на відсутність підстав для стягнення заборгованості за кредитом з поручителя, оскільки термін дії поруки було припинено. В оскаржуваному рішенні суд дав оцінку такій позиції, однак, посилаючись на встановлення сторонами у п. 3.5. договору поруки строку позовної давності у 5 років, прийшов до висновку про те, що порука свою дію не припинила. Дану позицію суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду оцінює критично.

У відповідності до положень ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Колегія суддів апеляційного суду не може погодитися з позицією суду першої інстанції з приводу того, що встановлений сторонами у п. 3.5. договору поруки строк позовної давності є строком дії поруки.

Порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, сплив цього строку припиняє суб'єктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних. Строк поруки не є строком для захисту порушеного права (строком позовної давності). Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Дана правова позиція прямо відображена в ряді постанов Верховного Суду України, зокрема у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-2056цс15.

Зважаючи на наведене, правові підстави вважати, що встановлений сторонами строк позовної давності (протягом якого сторони мають право звернутися за судовим захистом з приводу порушень їх прав, які виникли в обумовлений строк до цього) є строком дії поруки, не ґрунтується на вимогах закону. В даному випадку договором поруки не було визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами його п. 4.4. встановлено, що він діє до повного виконання зобов'язань за кредитним договором боржником або поручителем. При цьому остаточний термін повернення кредиту (строк виконання зобов'язання за кредитним договором) було встановлено 18 грудня 2014 року, в той час як позов до суду банком було направлено 24 січня 2017 року.

Оскільки у 6-місячний строк кредитор не пред'явив позову до поручителя, порука припинила свою дію, що зумовлює відсутність правових підстав для задоволення вимог до поручителя та стягнення з нього заборгованості за кредитом в солідарному порядку з боржником. В той же час на вказані обставини суд першої інстанції увагу не звернув, ухваливши помилкове по суті рішення в цій частині.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог до ОСОБА_3 не ґрунтується на матеріалах справи, ухвалене з порушенням норм матеріального права і підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позову.

У відповідності до положень ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Зважаючи на наведену норму, з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Комерційний банк «Експобанк» підлягає стягненню 6510,09 грн. в якості компенсації частини сплаченого останнім судового збору.

Відповідно до положень ст. 82 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. В такому випадку судові витрати стягуються за судовим рішенням за результатами розгляду справи. Ухвалою апеляційного суду Київської області від 04.04.2017 року сплату судового збору за подачу апеляційної скарги було відстрочено до ухвалення судового рішення у справі апеляційним судом. Зважаючи на результати апеляційного розгляду, з ОСОБА_2 в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 7161,10 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 березня 2017 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги ПАТ КБ «Експобанк» задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» заборгованість за договором кредиту і забезпечення № 281/АК-2007 від 19 грудня 2007 року у розмірі 9 836,30 доларів США, що еквівалентно 258 367,79 грн., яка складається з: простроченої заборгованості за кредитом в розмірі 6 673,69 доларів США, що еквівалентно 175 296,25 грн., та простроченої заборгованості за нарахованими процентами в розмірі 3 162,61 доларів США, що еквівалентно 83 071,54 грн., а також стягнути 175 638 (сто сімдесят п'ять тисяч шістсот тридцять вісім) грн. 02 коп. пені, що складається з пені за несвоєчасну сплату кредиту у розмірі 162 418,85 грн., пені за несвоєчасну сплату процентів по кредиту в розмірі 13 219,17 грн. В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» сплачений судовий збір в розмірі 6510 (шість тисяч п'ятсот десять) грн. 09 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 7161 (сім тисяч сто шістдесят одну) грн. 10 коп. в дохід держави.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий С.О.Журба

Судді: С.В. Лівінський

А.С. Сержанюк