Справа № 161/5506/17 Головуючий у 1 інстанції: Рудська С.М.
Провадження № 22-ц/773/1067/17 Категорія: 32 Доповідач: Стрільчук В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 серпня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Стрільчука В.А.,

суддів - Здрилюк О.І., Карпук А.К.,

секретар судового засідання - Концевич Я.О.,

з участю позивача ОСОБА_1, представників відповідача Гриценка В.І., Поперецького О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства (далі - ПАТ) «Державний ощадний банк України» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я, за апеляційними скаргами позивача ОСОБА_1 та відповідача ПАТ «Державний ощадний банк України» на рішення Луцького міськрайонного суду від 26 червня 2017 року,

встановила:

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 17 січня 2017 року близько 13 години 20 хвилин, заходячи у відділення ПАТ «Державний ощадний банк України» № 40 по проспекту Волі, 11 в місті Луцьку, він послизнувся на сходах ганку і вплав на спину. Це відбулося тому, що ганок з полірованих гранітних плит не мав захисту від ковзання. Внаслідок падіння він тривалий час не міг самостійно підвестися на ноги, громадяни викликали йому «швидку медичну допомогу», яка надала йому допомогу на місці, а потім доставила у травматологічне відділення КЗ «Луцька міська клінічна лікарня», де йому було встановлено діагноз «Забій поперекового відділу хребта, лівої половини задньої поверхні грудної клітки, поперекової ділянки, ситуаційна артеріальна гіпертензія».

В період з 17 січня 2017 року по 27 січня 2017 року він знаходився на лікарняному.

Спричинення йому травми пов'язано з неналежним виконанням відповідачем своїх обов'язків із забезпечення належного стану та конструкції ганку відділення № 40, а саме: побудова ганку з полірованих плит, що не мали захисту від ковзання та невідповідності ганку вимогам Державних будівельних норм

На лікування він витратив 370,94 грн.

Також внаслідок падіння зазнала пошкоджень його наплічна сумка, яка стала непридатною для подальшої експлуатації. Розмір матеріальної шкоди від її пошкодження становить 168 грн. За проведення товарознавчої експертизи сумки ним сплачено 180 грн.

Крім того, вказана подія завдала йому моральних страждань. Переносити травму йому було важко, оскільки він не міг нормально пересуватися по квартирі, вийти на вулицю, відчував сильний біль, стан його здоров'я погіршився. Він змушений був витрачати свій час для ходіння по лікарнях і витрачати гроші для відновлення свого здоров'я. Звичайний хід його життя було порушено, погіршився стан його психічного здоров'я, оскільки він переніс стрес. Вважає, що фактичний розмір заподіяної йому моральної шкоди має бути визначений за методикою професора Ерделевського О.М. «Методика встановлення заподіяної моральної шкоди та метод оцінки розміру компенсації спричинених страждань». Відповідно до вказаної методики спричинена йому моральна шкода становить 28 800 грн.

Враховуючи викладене, просив стягнути з відповідача 718,94 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та 28 800 грн. - на відшкодування моральної шкоди, а також - понесені ним судові витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 26 червня 2017 року позов задоволено частково.

Постановлено стягнути з ПАТ «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 2000 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити за необґрунтованістю.

Стягнути з ПАТ «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в сумі 640 грн.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить скасувати це рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог про відшкодування витрат на придбання лікарських препаратів та в частині часткового відшкодування моральної шкоди і ухвалити в цих частинах нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі, покликаючись на неповноту з'ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду цим обставинам та порушення норм процесуального права.

В запереченні на цю апеляційну скаргу відповідач ПАТ «Державний ощадний банк України» просить її відхилити і залишити без змін рішення в частині відмови в позові, зазначаючи про безпідставність доводів скарги.

У своїй апеляційній скарзі відповідач ПАТ «Державний ощадний банк України» просить скасувати рішення в частині задоволення позовних вимог і ухвалити в цій частині нове рішення, яким у позові відмовити, в іншій частині -рішення залишити без змін, покликаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права в частині задоволення позову.

Апеляційні скарги підлягають відхиленню з таких мотивів.

Судом встановлено, що відділення № 10002/040 ПАТ «Державний ощадний банк України» розташоване за адресою: м. Луцьк, проспект Волі, 11.

Вказаним приміщенням ПАТ «Державний ощадний банк України» користується на підставі договору суборенди нежитлового приміщення № 1-2-435/010-16 від 01 листопада 2016 року, укладеного з фізичною особою - підприємцем ОСОБА_7 Згідно з п. 1.3 цього договору приміщення належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Полісся - ОТП» ЛТД (а. с. 29-32).

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні показав, що він був очевидцем падіння ОСОБА_1 перед відділення банку 17 січня 2017 року близько 13 години, яке сталося у зв'язку із слизьким ганком.

Факт падіння позивача перед відділенням банку підтвердила і свідок ОСОБА_9, яка в період з лютого 2014 року по березень 2017 року працювала керуючою відділенням № ТВБВ 10002/040 ПАТ «Державний ощадний банк України».

З довідки Комунального закладу «Волинський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицина катастроф» № 16/1.13 від 27 лютого 2017 року встановлено, що 17 січня 2017 року о 13 годині 30 хвилин за адресою: АДРЕСА_1 (філія «Ощадбанку») ОСОБА_1 була надана екстрена медична допомога бригадою Луцького міського відділення № 1. Діагноз «Забій поперекового відділу хребта, лівої половини задньої поверхні грудної клітки, поперекової ділянки. Ситуаційна артеріальна гіпертензія». Пацієнт доставлений в травмпункт міської клінічної лікарні (а. с. 6).

Згідно з довідкою Луцької міської клінічної лікарні № 589 ОСОБА_1 скаржився на болі в спині, грудній клітці. Йому було встановлено діагноз «Забій грудної клітки зліва» і рекомендовано лікування (а. с. 5).

З листка непрацездатності, виданого ОСОБА_1, вбачається, що він знаходився на амбулаторному лікування з діагнозом «Забій грудної клітини зліва та поперекової ділянки» з 17 січня 2017 року по 27 січня 2017 року (а. с. 10-11).

Отже травма позивача мала місце за обставин, викладених ним у позовній заяві.

Згідно з доданими до позовної заяви фіскальними чеками позивачем у період з 19 січня 2017 року по 02 березня 2017 року придбано в аптеках ліки на загальну суму 370,94 грн. (а. с. 7).

З наданого ОСОБА_1 експертного висновку Волинської торгово-промислової палати № В-198 від 06 лютого 2017 року вбачається, що вартість наданої на дослідження чоловічої сумки з врахуванням зносу та наявних недоліків становить 168 грн. Виявлені дефекти (деформація первісної форми, потертість та порушення структури поверхні виробу) є дефектами невиробничого характеру, які виникли внаслідок механічного пошкодження в процесі експлуатації. Порушення цілісності з'єднуючого шва на боковому відділенні, є дефектом, який виник внаслідок фізичного навантаження, що призвело до порушення міцності шва. Подальше використання товару відповідно до його цільового призначення неможливе без проведення відповідного ремонту, що є технічно неможливим та економічно недоцільним (а. с. 9).

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 22, ч. ч. 1-2 ст. 1166, ч. 1 ст. 1195 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому, зокрема додаткові витрати, викликані необхідністю придбання ліків.

Згідно з ч. ч. 2-5 ст. 23 цього Кодексу моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Обґрунтовуючи свої вимоги про відшкодування шкоди, позивач зазначив, що падіння на ганку приміщення відділення ПАТ «Державний ощадний банк України» відбулося внаслідок недотримання відповідачем основних вимог до будівель і споруд та безпеки експлуатації, які встановлені Державними будівельними нормами України ДБН В.1.2-9.2008 (а. с. 40-52).

Згідно з пунктами 4.1, 4.4 ДБН В.1.2-9.2008 «Основна вимога «Безпека експлуатації» вимога щодо експлуатаційної безпеки визначає аспекти будівельних об'єктів, які пов'язані з ризиком тілесних ушкоджень, що виникають у людей на будівельному об'єкті або поряд з ним, з будь-якої причини. Основана вимога безпеки експлуатації стосується трьох груп ризиків: 1) ковзання, падіння удари; 2) опіки, електроудари, вибух; 3) нещасні випадки як наслідок руху транспортного засобу. Перша група ризиків стосується перешкод через: ковзання і удари, обумовлені, наприклад, падінням, спотиканням чи ковзанням користувачів будівельних об'єктів (п. 4.5).

Згідно з додатком А до ДБН В.1.2-9.2008 для запобігання нещасних випадків через падіння після ковзання має бути забезпечено уникненням слизькості підлоги/тротуару стосовно взуття та босої ноги шляхом покриття підлоги чи тротуару (а. с. 47, зворот).

Відповідальним за додержання вказаних вимог Державних будівельних норм в даному випадку є ПАТ «Державний ощадний банк України».

Такий висновок прямо випливає з пункту 8.1.3 вищезгаданого договору суборенди нежитлового приміщення № 1-2-435/010-16 від 01 листопада 2016 року, згідно з яким суборендар зобов'язаний відповідати та нести повну відповідальність за утримання суборендованого приміщення в порядку, передбаченому технічними, санітарно-гігієнічними, протипожежними та іншими вимогами.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині відшкодування матеріальної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних доказів призначення йому лікарем саме тих лікарських препаратів, які зазначені у фіскальних чеках на придбання ліків і більшість цих препаратів придбана після закінчення амбулаторного лікування (а. с. 7), а також з того, що позивачем не доведено факту пошкодження належної йому сумки саме внаслідок його падіння 17 січня 2017 року.

Такі висновки суду в повній мірі відповідають положенням ст. ст. 10, 11 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Також судом правильно вирішено позовну вимогу ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 зазнав душевних страждань у зв'язку з отриманими тілесними ушкодженнями та порушенням звичайного способу життя. Така моральна шкода була йому заподіяна неправомірними діяннями відповідача ПАТ «Державний ощадний банк України», які виразилися у порушенні вищенаведених Будівельних норм і незабезпеченні належних умов користування відвідувачами відділення банку.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди в сумі 2 000 грн. судом враховано всі істотні обставини, характер вчиненого відповідачем правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань позивача, ступінь вини ПАТ «Державний ощадний банк України», а також - вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Посилання в апеляційній скарзі позивача ОСОБА_1 на те, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у задоволенні позову в частині стягнення витрат на придбання ліків, оскільки перелік препаратів, необхідних для його лікування, міститься в наказі Міністерства охорони здоров'я № 317 від 13 червня 2001 року«Про затвердження клінічних протоколів надання медичної допомоги за спеціальністю «Нейрохірургія»», не заслуговують на увагу. В матеріалах справи відсутні призначення лікарем саме тих препаратів, які були придбані позивачем, і докази того, що саме ці препарати і в такій кількості необхідні для лікування травм, які він отримав. Той факт, що придбані позивачем препарати перелічені у Клінічному протоколі, не є беззаперечним доказом необхідності їх вживання особі, яка отримала травми, якщо вони їй не призначені лікарем в установленому порядку.

Сама по собі відсутність у ОСОБА_1 юридичних знань у необхідному обсязі для захисту своїх прав не є підставою для задоволення його вимог, які ним не доведені. В підготовчій частині судового засідання 22 травня 2017 року, в якому позивач був присутній, головуючий у справі перед початком судового розгляду роз'яснила сторонам під звукозапис їх процесуальні права і обов'язки, в тому числі право на правову допомогу. ОСОБА_1 його права і обов'язки були зрозумілі, однак наміру скористатися правовою допомогою він не виявив.

Більше того, ознайомившись зі змістом оскаржуваного рішення, в якому детально наведені підстави відмови в позові в частині відшкодування матеріальної шкоди, а саме - недоведеність цих вимог, ОСОБА_1 не надав відповідних доказів і апеляційному суду.

Що стосується позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди, то як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 9 постанови від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Суд першої інстанції визначив розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 2000 грн., враховуючи всі встановлені ним і зазначені вище обставини справи та вимоги цивільного законодавства, навівши у рішенні відповідне обґрунтування.

Доводи апеляційної скарги щодо безпідставного, на думку заявника, зменшення розміру відшкодування спричиненої йому моральної шкоди, свідчать про переоцінку позивачем такого розміру, але не спростовують висновки суду.

Посилання в апеляційній скарзі відповідача ПАТ «Державний ощадний банк України» на неналежну оцінку судом показань свідка ОСОБА_8 та на їх суперечливість не заслуговують на увагу. Зазначений свідок послідовно і переконливо пояснив суду про відомі йому обставини справи, зокрема про те, що 17 січня 2017 року на ганку відділення банку по проспекту Волі, 11 було дуже слизько, що ледь не призвело до його падіння біля вхідних дверей, а також - про побачене ним падіння позивача саме на ганку приміщення. Тому судом обґрунтовано покладено в основу рішення показання цього свідка, які об'єктивно підтверджуються всією сукупністю інших наведених вище доказів та обставин справи, в тому числі показаннями свідка керуючого відділенням банку ОСОБА_9, викликом на місце події швидкої допомоги, поміщенням позивача в лікарню, виставленим йому діагнозом тощо.

Часові розбіжності моменту травмування ОСОБА_1, яке за його словами сталося о 13 год. 20 хв., за показаннями свідка ОСОБА_8 - о 13 год., за довідкою Комунального закладу «Волинський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» - о 13 год. 30 хв., а за довідкою Комунального закладу «Луцька міська клінічна лікарні» - о 13 год. 10 хв., є незначними і становлять лише декілька хвилин, що цілком природньо, оскільки момент падіння позивача ніким спеціально не фіксувався, хронометраж цієї події не вівся, а вказані джерела повідомляли приблизний її час. Зазначені розбіжності ніяким чином не спростовують самого факту заподіяння позивачу тілесних ушкоджень та обставин, за яких це сталося.

Та обставина, що по факту травмування ОСОБА_1 не було проведено розслідування у відповідності з Порядком розслідування та обліку нещасних випадків невиробничого характеру, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 22 березня 2001 року № 270, не звільняє відповідача від відповідальності за шкоду, завдану позивачу. Суду надано достатньо інших доказів на підтвердження як заподіяння шкоди, так і неправомірності діяння банку, яке до цього призвело.

Крім наданих позивачем фотографій ганку перед відділенням банку (а. с. 4), надмірна слизькість його поверхні підтверджена показаннями свідка ОСОБА_8 Не забезпечивши для відвідувачів відділення банку безпечне пересування ганком, відповідач порушив вищенаведені положення Державних будівельних норм України.

Помилкове посилання суду в оскаржуваному рішенні на те, що у відповідності до вкащаних вище ДБН на сходах (ганку), де пересувається велика кількість людей, ширина проступи повинна бути близько 25 см, ніяким чином не вплинуло на правильність вирішення спору по суті.

У наданих позивачем Державних будівельних нормах України згадане положення відсутнє.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснив, що норма, яка стосується ширини проступи, міститься в інших ДБН, які він суду не надавав.

Однак, навіть за відсутності такої норми, інші встановлені судом і наведені вище обставини справи є достатніми для висновку про відповідальність банку за шкоду, заподіяну позивачу.

Доводи апеляційної скарги щодо ризику падіння після ковзання, пов'язаного із координацією рухів пішоходів та типом взуття, ґрунтуються на припущеннях, а тому не заслуговують на увагу.

Судом вирішено справу на підставі вищенаведених положень ЦК України, а не на підставі Закону України № 3390-ІV «Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції», на статтю 6 якого посилається ПАТ «Державний ощадний банк України» (далі - Закон № 3390- ІV). При цьому позивачем доведено як факт заподіяння йому шкоди, так і протиправність діяння її заподіювача - відповідача у справі, а також - наявність причинного зв'язку між вказаним діянням і шкодою.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону № 3390- ІV цей Закон регулює відносини щодо відповідальності за шкоду, завдану потерпілому внаслідок дефекту в продукції, яка введена в обіг в Україні.

В даному ж випадку шкода заподіяна позивачу не внаслідок дефекту в продукції, а у зв'язку з неналежним утриманням відповідачем нерухомого майна, що перебувало в його користуванні.

До того ж, за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції, відповідає її виробник (ч. 1 ст. 7 Закону № 3390- ІV), тоді як в даному випадку шкода завдана не виробником, а користувачем приміщення, в якому розміщувалося відділення банку.

Також безпідставними є доводи ПАТ «Державний ощадний банк України» про незалучення судом до участі у справі іншого співвідповідача, оскільки банк не є власником приміщення.

За змістом ст. ст. 1166, 1167 ЦК України відповідальною за шкоду є особа, яка її завдала. В даному випадку такою особою є відповідач, який у порушення вищезазначеного пункту 8.1.3 договору суборенди нежитлового приміщення № 1-2-435/010-16 від 01 листопада 2016 року не забезпечив утримання суборендованого приміщення в порядку, передбаченому технічними, санітарно-гігієнічними та іншими вимогами, у зв'язку з чим зобов'язаний відповідати та нести повну відповідальність перед потерпілим.

Оскаржуване рішення в цілому, в тому числі в частині зазначення підстав та визначення розміру відшкодування моральної шкоди, є належним чином обґрунтованим, в ньому наведено аналіз та дано правову оцінку встановленим обставинам справи, дослідженим доказам і аргументам сторін.

В цьому контексті рішення суду в повній мірі відповідає вимогам процесуального законодавства (ст. ст. 10-11, 58-60, 212-214 ЦПК України), практиці Європейського суду з прав людини, зокрема і наведеним в апеляційній скарзі рішенням цього Суду та правовим висновкам Верховного Суду України.

Таким чином, доводи апеляційних скарг спростовуються вищенаведеними обставинами справи і не містять встановлених законом підстав для скасування оскаржуваного рішення, постановленого з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги позивача ОСОБА_1 та відповідача Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду від 26 червня 2017 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді