Справа № 446/678/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.08.2017 року м. Кам'янка-Бузька

Кам'янка-Бузький районний суд Львівської області у складі

головуючого-судді Котормуса Т.І.;

за участі секретаря судового засідання Карпа Г.М.;

позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2;

відповідача ОСОБА_3;

представника відповідача ОСОБА_4;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні житлом,

ВСТАНОВИВ:

24.04.2017р. ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_5 звернулись до суду із позовом до ОСОБА_3 в якому просять суд усунути їх перешкоди в користуванні житловою квартирою АДРЕСА_1, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування нею, у зв'язку із його відсутністю за місцем реєстрації без поважних причин більше одного року.

В обґрунтування своїх вимог посилаються на те, що спірна квартира належить їм на праві спільної власності внаслідок приватизації і в такій квартирі зареєстровані як позивачі так і відповідач. Відповідач, який є чоловіком та батьком позивачів не проживає у цій квартирі, однак самостійно зняти себе із реєстраційного обліку не бажає, що вимусило їх звернутися до суду.

14.06.2017р. до суду із зустрічним позовом звернувся ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_5 в якому просить суд усунути йому перешкоди у користуванні житловою квартирою АДРЕСА_1 шляхом його вселення у цю квартиру та зобов'язати відповідачів за зустрічним позовом не чинити йому перешкод у користуванні вказаною квартирою та підсобними приміщеннями, які відносяться до неї.

Обґрунтовуючи свій зустрічний позов ОСОБА_3 зазначає, що він із ОСОБА_1 перебуває у шлюбі з 24.01.1986р. і від шлюбу у них є син - ОСОБА_5 Після ліквідації колгоспу в якому він працював, у 2006р. йому та його сім'ї, яка складалась із сторін по справі було передано у приватну власність спірну квартиру по ? частині кожному. Вказав, що відносини у нього з дружиною погіршилися, і одного разу вона забрала від нього ключі від вхідних дверей, у зв'язку із чим, він не може потрапити до квартири та проживає у знайомих.

В судовому засіданні позивачка за первісним позовом ОСОБА_1, яка одночасно є представником ОСОБА_5, а також позивач ОСОБА_6 первісні вимоги підтримали, а проти зустрічних заперечила зіславшись на обставини, які викладені у позовній заяві.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 в судовому засіданні проти задоволення первісних вимог заперечили, а зустрічні підтримали у повному обсязі посилаючись на обставини, які в ньому викладені.

Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи у їх сукупності та взаємозв'язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини.

Як видно з витягу із Державного реєстру актів цивільного стану громадян від 07.06.2017р., а також свідоцтва про укладення шлюбу від 25.01.1986р. серії НОМЕР_1, 24.01.1986р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено шлюб у виконавчому комітеті Бурштинської міської ради Івано-Франківської області.

Із пояснень сторін по справі та з матеріалів справи встановлено, що від вказаного шлюбу у ОСОБА_3 та ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син - ОСОБА_5

Як видно зі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 13.02.2006р. та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 02.02.2006р., квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 по ? частині кожному.

Із довідки про склад сім'ї від 23.12.2016р. видно, що у кв. АДРЕСА_1 зареєстровані всі співвласники - сторони по справі.

Із акту обстеження наявності місця проживання ОСОБА_3, який складено комісію у складі голови ОСББ "Ялинка-5" та сусідів, ОСОБА_3 не проживає у кв. АДРЕСА_1 з серпня 2007р. і не здійснює оплати комунальних послуг.

Із пояснень сторін по справі судом встановлено, що ОСОБА_3 дійсно не проживає у спірній квартирі тривалий час, а причиною такого не проживання є конфліктні відносини у сім'ї. Причому позивачка ОСОБА_1 не заперечила, що вона не впускає до квартири її чоловіка ОСОБА_3 мотивуючи це тим, що він проживає із іншою жінкою.

Оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов до висновку, що у задоволенні первісного позову слід відмовити виходячи із наступних міркувань та положень закону.

Вирішуючи питання про те, які норми норм матеріального права підлягають застосуванню при вирішенні даного спору, суд виходить із того, що спір виник з-приводу права користування майном, яке перебуває у приватній власності, а тому застосуванню підлягають відповідні норми ЦК, а не ЖК, на які посилаються позивачі.

У свою чергу, відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

У пункті 34 Постанови Пленум ВССУ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" №5 від 07.02.2014р. (надалі - Постанова ВССУ від 07.02.2014р.) зазначено, що оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом, то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин.

Розглядаючи даний спір, суд виходить із того, що право спільної часткової власності сторін по справ на даний час ніким не спростовано, спільне майно подружжя не розподілено, а тому відповідач ОСОБА_3 є законним співвласником спірної квартири, так як має в ній частку розміром ? частина на рівні із іншими співвласниками.

Суд відзначає, що право користування - це юридично закріплена можливість власника щодо використання майна та вилучення з нього корисних властивостей власником чи уповноваженими особами.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що відповідачу як, співвласнику спірного майна, належить право володіння, користування та розпорядження цим майном, що становить зміст його права власності, а тому, позбавлення одного з трьох складових цього права є незаконним, так як право власності є непорушним (ст. 321 ЦК).

Суд також відзначає, що не може бути правовою підставою для задоволення позову ст. 405 ЦК України, оскільки така регулює питання втрати права користування осіб, які не є власниками і не надає права на позбавлення права користування житлом самого власника (співвласника).

Посилання позивачів за первісним позовом на той факт, що відповідач не проживає у спірному будинку більше одного року не свідчить про підставність позову, так як за приписами ч. 2 ст. 317 ЦК України, на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Отже, проаналізувавши всі обставини суд дійшов до висновку, що у задоволенні первісного позову слід відмовити повністю.

Вирішуючи вимоги за зустрічним позовом суд виходив із наступного.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Як роз'яснено у п. 33 Постанови ВССУ від 07.02.2014р. відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Враховуючи той факт, що ОСОБА_3 довів суду своє законне право спільної власності на спірну квартиру, а також те, що ніхто зі сторін, в т.ч. ОСОБА_1 не заперечують той факт, що вони не допускають позивача за зустрічним позовом до такої квартири, то суд дійшов до висновку, що в даному випадку має місце порушення права користування майном ОСОБА_3 і таке право підлягає судовому захисту.

Вирішуючи питання про шлях усунення перешкод у здійсненні права користування ОСОБА_3 суд враховує, що останній окрім того, що є співвласником спірної квартири також є зареєстрований у ній відповідно до Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", а тому підставно просить суд вселити його у таку квартиру та зобов'язати відповідачів не чинити йому перешкод у користуванні квартирою.

Водночас суд відмовляє у задоволенні зустрічних позовних вимог в частині усунення перешкод в користуванні підсобними приміщеннями, які відносяться до квартири, так як судовим розглядом таких не встановлено.

Окрім того суд при вирішенні даного спору вважає за необхідне відзначити, що відповідач ОСОБА_3 у віці 60 років іншого житла не має, тимчасово проживає у іншій сім'ї, а в процесі розгляду справи написав заповіт на ім'я свого сина - позивача ОСОБА_5, що на думку суду через призму такої засади цивільного законодавства як справедливість, добросовісність та розумність, додатково вказує на необхідність часткового задоволення вимог за зустрічним позовом.

Розподіляючи судові витрати, суд бере до уваги факт оплати судового збору за зустрічним позовом у розмірі 640,00 грн., а також факт перебування позивача ОСОБА_5 у складі Збройних Сил України, який відповідно до п. 12 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" звільнений від сплати судового збору, а тому такий судовий збір слід покласти порівну на відповідачів за зустрічним позовом та компенсувати за рахунок держави щодо ОСОБА_5

Керуючись ст. ст. 8, 11, 15, 88, 208-209, 214-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ :

У задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом - відмовити повністю.

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні житлом - задовольнити частково.

Усунути ОСОБА_3 перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом його вселення у вказану квартиру.

Зобов'язати ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_5 не чинити ОСОБА_3 перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1.

У задоволенні решти вимог ОСОБА_3 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 сплачений судовий збір у сумі 213,33 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 сплачений судовий збір у сумі 213,33 грн.

Судові витрати у сумі 213,33 грн. понесені ОСОБА_3 компенсувати за рахунок держави у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Кам'янка-Бузький районний суд Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копій рішення.

Суддя