15.08.2017 227/1707/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2017року м. Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого судді - Корнєєвої В.В.,

при секретарі - Заварзіній Я.С.

за участю :

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_3

представника ФССНВП - ОСОБА_4

розглянувши в відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «ДТЕК Добропіллявугілля», третя особа : Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Добропілля Донецької області, про відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» про відшкодування моральної шкоди, в якому зазначила, що починаючи з 01.12.2014 року до 30.03.2017 року працювала у Філії «Добропільське енергопідприємництво» ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» на посаді машиніста (кочегара) котельні 2 розряду в котельному цеху «Шахта Білицька». 23.11.2016 року о 08.10 год. під час виконання трудових обовязків з нею трапився нещасний випадок, в результаті якого вона отримала травму. Комісією з розслідування нещасного випадку було проведено розслідування нещасного випадку, що трапився з позивачем та складено акт форми Н-5 від 25.11.2016 року та акт № 4 форми Н-1 від 25.11.2016 року, але в п.9 акту за формою Н-1 було вказано діагноз не такий, як вказано в листках непрацездатності: забій лівого променевозапястного суглобу, гемартроз. Після цього вона зверталася до управління Держпраці в Донецькій області, на підставі припису якого № 06.6-03/4 від 11.01.2017 року було проведено повторне розслідування нещасного випадку, який з ней трапився та видані нові акти за формою Н-1 та Н-5, в яких було вірно зазначено її медичний діагноз: закритий перелрм шиловидного відростку лівої променевої кістки без зміщення. Після лікування, на підставі довідки ВКК № 888/1 від 27.03.2017 року КЗОЗ «Добропільська ЛІЛ», якою було протипоказано важкий труд та в контакті з шумом, нічні зміни, у джерела тепла, її було звільнено з роботи. Позивач зазначає, що шкоду її здоровю завдано внаслідок отриманої виробничої травми під час виконання трудових обовязків, вона довгий час перебувала на лікарняному та вимушена була звільнитися з роботи, оскільки відповідно до довідки ВВК заборонений важкий труд, і в працездатному віці внаслідок виробничої травми, отриманої при виконанні своїх трудових обовязків, зазнала сильних глибоких фізичних, душевних страждань, її здоровя вже не відновиться, а життя докорінно змінилося, ушкодження здоровя не дає змоги вести повноцінне життя, вона терпить постійний душевний та фізичний біль, чим порушено її нормальні життєві стосунки та потребує від неї додаткових зусиль для організації її життя: необхідністю звернення до лікарів, неможливістю отримати роботу. Моральна шкода спричинена порушенням особистих немайнових прав позивачки, як право на життя, право на охорону здоровя. Крім того, оскільки, ОСОБА_1 є юридично необізнаною особою, то змушена була звернутися за правовою допомогою до адвоката, в результаті чого нею були понесені відповідні витрати. Між позивачем та адвокатом ОСОБА_2 був укладений договір № 2 від 01.06.2017 р. про надання правової допомоги, відповідно до умов якого позивачем було сплачено 2 100,00 грн. Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» на її користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 10 000, 00 грн. завданої ушкодженням здоровя, в результаті отриманої виробничої травми та понесені витрати на правову допомогу в розмірі 2 100,00 грн.

Позивач в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_2, що діє на підставі договору № 2 від 01.06.2017 року, в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3, що діє на підставі довіреності в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, зазначивши, що нещасний випадок з ОСОБА_1 23.11.2016 року стався з її вини, оскільки біля входу в будівлю котельного цеху вона оступилась і впала на землю, отримавши травму лівої руки. Впливу яких-небудь виробничих факторів або середовища у цей час на позивачку не відбувалось, а тільки невиконання та нехтування, під час пересування з котельного цеху до будівлі ГВС особистою безпекою, у звязку з чим порушила ст. 14 ЗУ «Про охорону праці», п. 1.10.3 «Інструкції з охорони праці № 4 для машиніста (кочегара) котельні», що зазначено в акті за формою Н-1 № 1 від 18.01.2017 року. Представник відповідача також зазначив, що у позивача відсутня довідка МСЕК, у відповідності до якої повинна бути встановлена втрата професійної працездатності. Таким чином, відповідач вважає, що ніякі законні права позивача не порушив, адже настання відповідальності у вигляді відшкодування моральної шкоди, є протиправність дій роботодавця, невиконання ним своїх обовязків щодо забезпечення законних трудових прав працівника, а також у порушенні ним законних трудових прав працівника, якщо це порушення призводить до душевних, психічних або фізичних страждань останнього. Представник відповідача вказує на те, що позивач не надав жодного факту, не надав жодних доказів порушення відповідачем її законних прав працівника чи невиконання відповідачем своїх обовязків, внаслідок чого з нею стався нещасний випадок. Посилання позивача тільки на те, що нещасний випадок стався в робочий час не є підставою для відшкодування відповідачем моральної шкоди. Довідка ЛКК та акт розслідування нещасного випадку за формою Н-1 є документами, що забороняють важкий труд і ніяким чином не можуть бути єдиними доказами спричинення моральної шкоди. Відповідач вважає посилання на ці документи як на підставу для відшкодування моральної шкоди безпідставними. Також позивачем не надано обґрунтування суми завданої шкоди: як позивач оцінив що йому відповідач спричинив страждання та моральної шкоди на 10 000 гривень. Враховуючи викладене, відповідач просить відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог до ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» про відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000,00 грн. та стягнення понесених витрат на правову допомогу у розмірі 2 100,00 грн.

Представник третьої особи - відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Добропіллі ОСОБА_4 в судовому засіданні просила вирішити справу на розсуд суду, повідомивши, що позивач стосовно призначення їй страхових виплат в зв»язку із травмою 23.11.2016 року не зверталася, направлення на МСЕК не отримувала та, в свою чергу, страхові виплати не отримує.

Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків:

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 01.12.2014 року дійсно була прийнята на підприємство Філії Добропільське енергопідприємство ТОВ ДТЕК«Добропіллявугілля» помічником машиніста (кочегара) котельної шахта « Білицька» 2 розряду по переводу з Філії «Павлоградське енергопідприємство» ПАТ « ДТЕК « Павлоградвугілля», що підтверджується копією трудової книжки позивача.

Як вбачається з трудової книжки позивача з 30.03.2017 року ОСОБА_1 було звільнено за станом здоровя (яке перешкоджає продовженню даної роботи), з виплатою вихідної допомоги у розмірі не менше середнього місячного заробітку, за п. 2 ст. 40 КЗпП України (а.с. 7-10).

Зі змісту актів за формою Н-1 та Н-5, виданих 25.11.2016 року, в яких зазначені обставини, за яких стався нещасний випадок, вбачається, що 23.11.2016 року о 06.30 год. начальник котельного цеху «Шахта «Білицька» Філії «Добропільське енергопідприємство» ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» ОСОБА_5 видав наряд машиністу (кочегару) котельні 2 розряду ОСОБА_1 на обслуговування ГВС, парового котла № 3 та провів інструктаж з безпечного виконання робіт. Після отримання наряду, машиніст (кочегар) котельні ОСОБА_1 приступила до роботи. О 8.10 год. машиніст (кочегар) ОСОБА_1 направлялась з котельного цеху до будівлі ГВС, яка розташована за будівлею котельного цеху в окремому приміщенні, щоб подати гарячу воду на адміністративно-побутовий комплекс шахти (для помивки працівників). На прилеглій території, біля центрального входу в будівлю котельного цеху ОСОБА_1 оступилася і впала на землю, отримавши травму лівої руки. Впливу яких-небудь виробничих факторів або середовища у цей час на ОСОБА_1 не відбувалося. Свідків даної події не встановлено. В цей момент, по території шахти (навпроти входу в будівлю котельного цеху) проходив електрослюсар дільниці УСО-4 ОСОБА_6, який побачив, що ОСОБА_1 лежить біля центрального входу в котельню. ОСОБА_6 підійшов до ОСОБА_1 та запропонував свою допомогу, на що ОСОБА_1, з невідомих причин, відповідала відмовою. Після чого, ОСОБА_6 зайшов у приміщення лабораторії (яке розташовано в цій же будівлі, має окремий вхід) і повідомив апаратнику хімводоочищення ОСОБА_7, що ОСОБА_1 лежить біля котельного цеху. Коли вийшла ОСОБА_7, то побачила, що ОСОБА_1 сидить на землі та тримається правою рукою за ліву руку. У цей час ОСОБА_1 подзвонила на мобільний телефон підсобному робочому котельного цеху «Шахта Білицька» ОСОБА_8 и попросила передати начальнику котельного цеху ОСОБА_5, що впала. ОСОБА_5 негайно повідомив про випадок начальника теплового району ОСОБА_9 та головного фахівця з охорони праці ОСОБА_10 У супроводі начальника котельного цеху ОСОБА_5 потерпіла була направлена до здоровпункту м. «Білицька», а потім доставлена в «Добропільську лікарню інтенсивного лікування» міста Добропілля. Встановлено діагноз: забій лівого променевозапясткового суглобу, гемартроз(а.с. 11-16).

Судом встановлено, що на підставі припису № 06.6-03/4 від 11.01.2017р. Управління Держпраці України в Донецькій області було проведено повторне розслідування нещасного випадку, який стався із позивачем ОСОБА_1 23.11.2016 року. Як вбачається із змісту актів за формою Н-1 та Н-5 , виданих 18.01.2017 року, обставини, за яких стався нещасний випадок, які були зазначені в актах за формою Н-1 та Н-5 від 25.11.2016 року, не зазнали змін. В результаті повторного розслідування нещасного випадку, який стався із ОСОБА_1 23.11.2016 року, було змінено лише діагноз і зазначено, що в результаті нещасного випадку ОСОБА_1 отримала закритий перелом шиловидного відростку лівої променевої кістки без зміщення.(а.с. 17-22).

Як під час первинного розслідування нещасного випадку, так і під час повторного розслідування нещасного випадку, який стався з позивачем ОСОБА_1 23.11.2016 року, комісія прийшла до висновку, що причиною настання нещасного випадку є невиконання ОСОБА_1 вимог інструкції з охорони праці, а саме: під час пересування з котельного цеху до будівлі ГВС, ОСОБА_1 не слідкувала за особистою безпекою , чим порушила п.1.10.3 « Інструкції з охорони праці № 4 для машиниста(кочегара) котельні, ст.14 Закону України» Про охорону праці». Серед осіб, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці зазначено- Чачуна Г.В.(а.с.11-22).

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що із позивачем ОСОБА_11 саме під час виконання трудових обов"язків стався нещасний випадок 23.11.2016 року, який був прийнятий до обліку відповідачем як такий, що пов'язаний з виробництвом, та за яким було складено акт за формою Н-1 № 1.

Відповідно до листків непрацездатності ОСОБА_1 з 08.12.2016 року по 21.01.2017 року перебувала на амбулаторному лікуванні з діагнозом перелам шиловидного відростку лівої променевої кістки (а.с. 24-25). Згідно довідки № 888/1, виданої КЗОЗ «Добропільська ЛІЛ» ОСОБА_1 протипоказана важка праця в котельній з шумом, нічні зміни у джерела тепла (а.с. 23).

Відповідно до розпорядження № 131к від 30.03.2017 року ОСОБА_1 звільнено за станом здоровя (яке перешкоджає продовженню даної роботи), з виплатою вихідної допомоги у розмірі не менше середнього місячного заробітку (п. 2 ст. 40 КЗпП України) 30 березня 2017 року на підставі заяви ОСОБА_1 від 28.03.2017 року (а.с. 58), довідки ЛКК № 888/1 від 27.03.2017 року (а.с. 23), виписки з протоколу № 6 від 29.03.2017 року засідання профспілкового комітету (а.с.60-61).

Надаючи правову оцінку спірним відносинам суд виходить з наступного:

Питання відшкодування шкоди, спричиненої працівнику під час виконання трудових обов»язків регулюється розділом V Законом України « Про загальнообовязкове державне соціальне страхування».

Згідно ч.1 ст.36 зазначеного закону Фонд виплачує страхові виплати застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку. Страхові виплати виплачуються потерпілому відповідно до ступеню втрати працездатності.

Згідно ч.1 ст.38 даного закону ступінь втрати працездатності потерпілим установлюється МСЕК за участю Фонду і визначається у відсотках професійної працездатності, яку мав потерпілий до ушкодження здоровя. МСЕК установлює обмеження рівня життєдіяльності потерпілого, визначає професію, з якою повязане ушкодження здоровя, причину, час настання та групу інвалідності у звязку з ушкодженням здоровя, а також необхідні види медичної та соціальної допомоги.

Відповідно до Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоровя, повязане з виконанням трудових обовязків, затвердженого Наказом Міністерства охорони здоровя України від 05.06.2012 № 420, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 16 серпня 2012 р. за № 1387/21699 зазначений порядок регулює механізм встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоровя, повязане з виконанням трудових обовязків(п.1.1.).Ступінь втрати професійної працездатності у відсотках встановлюється, виходячи з наслідків ушкодження здоров'я внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання з урахуванням професійних здібностей, що є у потерпілого, клініко-функціональних можливостей і важливих професійних якостей, які дозволяють продовжувати виконання роботи за попередньою професією до нещасного випадку на виробництві і професійного захворювання( п.2.1).При встановленні ступеня втрати професійної працездатності потерпілого у відсотках визначається потреба його в медичній, соціальній та професійній реабілітації.Рішення МСЕК щодо потреби потерпілого в медичній, соціальній та професійній реабілітації приймається з урахуванням реабілітаційного потенціалу та прогнозу, потенційних спроможностей і здатностей потерпілого здійснювати професійну, побутову та громадську діяльність і оформлюється у вигляді складання індивідуальної програми реабілітації (далі - ІПР) в результаті нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання. У ІПР визначаються конкретні види, форми, обсяги необхідних реабілітаційних заходів і строки їх виконання, які не можуть бути меншими, ніж визначені Державною типовою програмою реабілітації інвалідів, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 08 грудня 2006 року № 1686.(а.с.п.2.12)

В судовому засіданні позивач суду повідомила, що не проходила медичний огляд в МСЕК, оскільки лікар не направив її на МСЕК. Позивач також додала, що після травмування та проходження лікування їй було видано лише висновок ЛКК.

Як вбачається з довідки ЛКК № 888/1 КЗОЗ « Добропільска ЛІЛ» ОСОБА_1,1961р.н., потребує переведення на легку працю в зв»язку із діагнозом « ІБС,атеросклеротичний кардіосклероз, ГБ ІІ ст. риск 3 СНІ», протипоказана важка праця в котельній з шумом, нічні зміни у джерела тепла (а.с. 23).

Тобто в судовому засіданні було встановлено, що рекомендації про переведення на легку працю були надані лікарською комісією не в зв»язку із наслідками травмування на виробництві 23.11.2016 року, а в зв»язку із наявністю у позивача ОСОБА_1 ішемічної хвороби серця, на яку позивач хворіла ще до 23.11.2016 року, про що повідомила в судовому засіданні.

Таким чином, в судовому засіданні було встановлено відсутність доказів стійкого ушкодження здоров"я позивача, яке б було пов"язано з травмуванням 23.11.2016 року.

Також в судовому засіданні встановлено, що позивач в зв»язку із виробничою травмою 23.11.2016 року страхові виплати не отримує, оскільки до Фонду соціального страхування не зверталася та не має висновку МСЕК про встановлення їй ступеню втрати професійної працездатності.

Відповідно до ч.8 Закону України « Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положеньЦивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України.

З 1 січня 2006 року потерпілі мають право на відшкодування моральної шкоди згідно ст. 1167 Цивільного кодексу України та ст. 237-1 КЗпП України за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Виходячи зі змісту п.5 Рішення Конституційного суду України від 08.10.2008 року, скасування права застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та профзахворювання, які спричинили втрату працездатності» не порушено, оскільки ст. 1167 ЦК України й ст. 237-1КЗпП України їм надане право відшкодувати моральну шкоду за рахунок власника підприємства роботодавця або уповноваженого ним органа. Встановлений законодавцем розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку й професійного захворювання не суперечить вимогам ст. 22 Конституції України.

Згідно ст. 23 ЦК України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання складається з фізичного болю й душевних страждань, які він поніс у зв'язку з ушкодженням здоров'я.

Відповідно до вимог ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці.

Згідно з п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» N 4 від 31.03.95р., під моральною шкодою слід розуміти: втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Окрім того, на підставі ч. 1 п. 9 вищезазначеної Постанови Пленуму ВСУ розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів і ін.

Вимогами статей 59, 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 не надала доказів щодо наявності у неї моральних страждань, стійкого ушкодження здоров»я в зв»язку із травмою та наявності вини підприємства в її травмуванні 23.11.2016 року .

Враховуючи вищенаведене, досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що в судовому засіданні не знайшли своє підтвердження підстави для стягнення на користь позивача моральної шкоди, факт вини зі сторони відповідача спричинення шкоди позивачу ОСОБА_1, у звязку з чим позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.10, 60, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ «ДТЕК Добропіллявугілля», третя особа: Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Добропілля Донецької області, про відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги через Добропільський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до вимог ст.209 ЦПК України повний текст рішення виготовлено 18.08.2017 року.

Суддя В.В.Корнєєва

15.08.2017