Справа № 182/3784/16-ц
Провадження № 2/0182/594/2017
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

03.08.2017 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Кобеляцької Шаховал І.О.

секретар Скоробогатова А.О.

за участю представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Нікополі цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором позики.

На підтвердження своїх позовних вимог позивач посилається на наступне. 16 вересня 2013 року між ним та ОСОБА_2 було укладено нотаріально посвідчений Договір позики, за умовами якого вона отримала від нього 64000 грн. та зобов'язувалася їх повернути до 16 грудня 2013 року. Того ж дня між ним та відповідачем було укладено Договір іпотеки. У вищевказані строки ОСОБА_2 позику в порушення своїх договірних зобов'язань йому не повернула. На його прохання про добровільну сплату заборгованості ніяким чином не відреагувала та в усній формі відмовилася сплатити заборгованість. У зв"язку з чим він був змушений звернутися до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису. За виконавчим написом нотаріуса № 70 від 17 червня 2014 року було звернуто стягнення на іпотечну квартиру АДРЕСА_1. Однак, отриманих грошових коштів від реалізації заставного майна було недостатньо для задоволення вимог стягувача, у зв"язку з чим залишилась заборгованість відповідача перед позивачем в сумі 22 704, 51 грн. за стягненням якої він змушений звернутися до суду. Відповідно до ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, в тому числі, як в даному випадку, і з договору. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ст.79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на правову допомогу. Відповідно до ст.84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Відповідно до ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Вважає за необхідне також стягнути з відповідача на його користь в повному обсязі судові витрати.

В судовому засіданні представник позивача позов свого довірителя підтримав в повному обсязі і просив стягнути з відповідача суму боргу та судові витрати. Суду пояснив, що між його довірителем та відповідачкою було укладено договори позики та іпотеки. Оскільки відповідачкою борг його довірителю повернуто не було, нотаріусом за їх заявою було вчинено виконавчий напис. Але коштів після реалізації заставного майна на покриття боргу не вистачило і за відповідачкою існує боргові зобов»язання перед позивачем на суму 22 704, 51 грн., які вони просять суд стягнути з відповідача на користь позивача. Крім того, вони просять стягнути з відповідачки і суму витрачених коштів на адвокатську допомогу та судовий збір, сплачений при поданні позову до суду.

Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, визнала суму боргу в розмірі 22 704, 51 грн. та судовий збір в сумі 826, 80 грн. Однак, категорично заперечувала проти стягнення з неї 5 000 грн. на адвоката.

Представник відповідачки позовні вимоги також визнав частково, посилаючись на те, що вони визнають лише позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за договором позики у розмірі 22 704, 51 грн. Щодо стягнення витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги адвоката заперечують, оскільки, відповідно до ст.60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Склад та розміри витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов"язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. Вважає, що витрати на правову допомогу адвоката не підтверджені належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами про надання коштів (відсутня квитанція до прибуткових касових ордерів). Пунктами 3.1., 3.3. Положенням про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затверджених Постановою Правління НБУ від 15.12.2004 року № 637, визначено, що касові операції оформляються касовими ордерами, видатковими відомостями, розрахунковими документами, документами за операціями із застосуванням електронних платіжних засобів, іншими касовими документами, які, згідно із законодавством України, підтверджували б факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) готівкових коштів. Приймання готівки в каси проводиться за прибутковими касовими ордерами (додаток 2). підписаними головним бухгалтером або особою, уповноваженою керівником підприємства. Про приймання підприємствами готівки в касу за прибутковими касовими ордерами видається засвідчена відбитком печатки цього підприємства квитанція (що є відривною частиною прибуткового касового ордера) за підписами головного бухгалтера або працівника підприємства, який на це уповноважений керівником. Квитанція - це відривна частина прибуткового касового ордеру, яка видається на руки особі, яка внесла готівку в касу організації, тобто, усі реквізити та квитанції повинні були заповнені так само, як і у прибуткового касового ордеру, квитанція повинна бути скріплена печаткою підприємства (абзац другий п.3.3 Постанови № 637). В свою чергу позивачем не надано квитанції до прибуткового касового ордеру, яка відповідає вимогам діючою законодавства щодо порядку ведення касових операцій, а також форми касових документів. Абзацом 4 п.48 Постанови Пленуму Верховного суду України від 17.10.2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» зазначено, що відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Отже, відсутність належним чином документального підтвердження витрат на правову допомогу є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Тому вважає, що в цій частині позовних вимог слід відмовити. Крім того, відповідно до розрахунку вартості адвокатських послуг від 12 липня 2016 року, що міститься в матеріалах справи, адвокатом витрачено 8 годин для надання позивачу правової допомоги в зазначеній справі, зокрема: попередня консультація щодо характеру спірних правовідносин - 2 години; вивчення та правовий аналіз матеріалів справи - 2 години: складання позовної заяви та інших процесуальних документів - 3 години; участь у судових засіданнях 1 година. Тобто витрати на правову допомогу становлять 5 000 грн., відповідно до Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Він вважає, що представником позивача при визначенні вартості його послуг було штучно завищено час надання консультацій, аналізу та підготовки матеріалів по справі, складання позовної заяви та інших процесуальних документів, оскільки наявні у матеріалах справи документи не містять великого обсягу, а правовідносини між сторонами по справі в межах заявленого позову не потребують складного правового аналізу. Зокрема, Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10 січня 2010 року № 33210/07 і 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року № 37246/04). Враховуючи засади виваженості, розумності та справедливості, складність цієї справи та недоведеність тих обставин, на які посилається позивач, вважає, що позовні вимоги щодо стягнення витрат, пов"язаних з оплатою правової допомоги адвоката, є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру.

Згідно зі ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обовязку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових осіб. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно зі ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Статтею 1049 ЦК України регламентовано, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст.527 ЦК України, боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобовязані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Згідно зі ст.611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Як встановлено в судовому засіданні, 16.09.2013 року між сторонами по справі було укладено нотаріально посвідчений договір позики, за умовами якого відповідачка отримала від позивача 64 000 грн. та зобов'язалась їх повернути до 16.12.2013 року (а.с.6-7). Того ж дня між сторонами по справі було укладено договір іпотеки (а.с.8-11). У вищевказані строки відповідачка позику в порушення своїх договірних зобов'язань позивачу не повернула. На прохання позивача про добровільну сплату заборгованості відповідачка ніяким чином не відреагувала та в усній формі відмовилась сплатити заборгованість. У зв"язку з чим відповідач звернувся до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису. За виконавчим написом нотаріуса № 70 від 17.06.2014 року було звернуто стягнення на іпотечну квартиру АДРЕСА_1. Однак, отриманих грошових коштів від реалізації заставного майна було недостатньо для задоволення вимог стягувача, у зв"язку з чим залишилась заборгованість відповідача перед позивачем в сумі 22 704, 51 грн. (а.с.12). Тому суд вважає за необхідне примусово стягнути вказану суму заборгованості.

Відповідно до ст.79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на правову допомогу.

Згідно зі ст.84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Як вбачається з матеріалів справи, вартість послуг з правової допомоги склала 5 000 грн., що підтверджується актом виконаних робіт від 12.07.2016 року (а.с.16), розрахунком суми гонорару за надану правову допомогу (а.с.17) та прибутковим касовим ордером (а.с.18).

Тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача й судові витрати в повному обсязі.

Крім того, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача й судовий збір в сумі 826 грн. 80 коп.

Та на користь держави стягнути недоплачений судовий збір в розмірі 275 грн. 60 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.3-7, 10-11, 208-209, 212-215 ЦПК України, суд , -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_2) борг в сумі 22 704 грн. 51 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_2) судові витрати, пов»язані з оплатою правової допомоги адвоката у сумі 5 000 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_2) судовий збір у сумі 826 грн. 80 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) на користь держави судовий збір у сумі 275 грн. 60 коп.

Рішення суду першої інстанції може бути оскаржено протягом десяти днів з дня проголошення до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Нікопольський міськрайонний суд.

Суддя: ОСОБА_5