Справа № 723/1384/16-ц
Провадження № 2/723/37/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2017 року м.Сторожинець

Сторожинецький районний суд

Чернівецької області в складі:

головуючого судді Яківчика І.В.

при секретарі Крупчак М.І.

за участю:

позивача ОСОБА_1 і його представника ОСОБА_2 відповідача ОСОБА_3 і її представника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Сторожинець цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя

встановив:

Позивач ОСОБА_1, звернувся в суд з позовною заявою, про розірвання шлюбу посилаючись на те, що 05.03.2003 року між ним та відповідачем було зареєстровано шлюбу, дітей від якого у них немає. В подальшому було вияснено, що у них різні погляди на життя, відповідач не рахується з його думкою і не поважає його. Постійні сварки, конфлікти і непорозуміння призвели до того, що відповідач припинила підтримувати з ним сімейні відносини. Розірвати шлюб через органи РАЦСу вони не можуть так як відповідач не бажає приходити в РАЦС. Просив розірвати зареєстрований в Сторожинецькому райвідділі РАЦС 05.03.2003 року, актовий запис № 15.

В ході розгляду справи відповідач подала зустрічний позов, який просила розглядати спільно з первісним, про поділ спільного майна подружжя, зазначивши, що за час спільного проживання в шлюбі із відповідачем вони побудували і набули житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами що знаходиться за адресою вул. Лісова, 10-г в с.Ропча, Сторожинецького району, Чернівецької області, який оцінений в сумі 676890 гривень. Крім цього вони придбали також рухоме майно у вигляді меблів, електропобутових приладів, коврів, картин, ковдр, посуду, телевізора і мотоблока на загальну суму 123650 гривень. Вони також мали гроші в сумі 15000 гривень. Вважає, що все вказане майно є спільним сумісним майном подружжя та просила визнати за нею право власності на ? частку будівельних матеріалів, що були використані в процесі будівництва житлового будинку з погосподарськими спорудами і будівлями, оскільки будівництво самочинне, а також поділити рухоме майно, виділивши їй цього майна на загальну суму 60800 гривень згідно переліку вказаному в позові.

В подальшому в суді зустрічний позивач подала заяву якою змінила предмет позову в частині визнання за нею права власності на ? частку житлового будинку з погосподарськими будівлями і спорудами, посилаючись на те, що відповідач надав суду свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а тому підстав просити право на будівельні матеріали немає.. В іншій частині позовні вимоги залишила без змін, зазначивши, що факт придбання спільного майна в суді підтвердять свідки, яких вона заявить.

В судовому засіданні, позивач ОСОБА_1 та його представник позовні вимоги про розірвання шлюбу підтримав, а зустрічні вимоги не визнали, посилаючись на те, що нерухоме майно, яке є предметом зустрічного позову не є спільним сумісним майном подружжя, оскільки побудоване ним до шлюбу із відповідачкою, а перелік рухомого майна для нього незнайомий. Частину речей позивач вивезла в той час як вони перестали проживати спільно, а те майно яке залишилось переписане відповідною комісією і воно є в наявності. Те майно яке залишилось є і у списку позивача але з вартістю він не погоджується.

Відповідач по первісному позову та позивач по зустрічному ОСОБА_3 в суді вимоги про розірвання шлюбу визнала, а вимоги зустрічного позову підтримала посилаючись на вказані в позові обставини, а будучи допитаною, з її згоди, як свідок суду показала, що вона з відповідачем почала проживати у його житловому будинку з 2002 року без реєстрації шлюбу, а вже у 2003 році зареєстрували між собою шлюб. До їх шлюбу житловий будинок складався із двох кімнат і коридорчика. За час спільного проживання вони добудували з цегли ще три кімнати, погреб, огорожу, сарай для дров. Таку добудову і будівництво вони здійснювали починаючи з 2007 року, після смерті її матері, а закінчили будувати в 2015 році. Технічну документацію на будинок заказувала вона після того як чоловік вигнав її з хати. Через це вона ображена на відповідача і у них неприязні відносини але ніяких речей з хати вона не забирала. Чому в технічному паспорті, який заказувала вона зазначений ріке побудування 2003 вона не знає.

Допитаний в суді свідок зустрічного позивача ОСОБА_5 суду показав, що є сільським головою с. Ропча, жителем с. Ропча та недалеким сусідом ОСОБА_1 Памятає, що житловий будинок ОСОБА_1 будував самий ще до шлюбу в 90-х роках.

Свідки зустрічного відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_6, ОСОБА_7 і ОСОБА_8 в суді не підтвердили спільну побудову позивачем та відповідачем спірного будинку.

Так ОСОБА_6, суду показав, що в девяностих роках ОСОБА_1 побудував невеликий будинок та сарай, а вже потім працюючи в лісі, здійснив добудову до будинку. Вони разом працювали в лісі і він бачив як ОСОБА_1 з лісу возив будівельні матеріали.

ОСОБА_7 суду показала що вона дружила з ОСОБА_1 з 1990 року. Вони зустрічались і точно памятає що до 1992 року добудова до житлового будинку вже була але ще не закінчена. Будинок з добудовами був накритий, задні кімнати були нежилі, в будинку не було світла.

ОСОБА_8 суду показала, що є рідною сестрою зустрічного відповідача, який побудував собі хату ще у 1989 році, заклавши фундамент під неї у 1988 році. Вона особисто знає, що позивачка, після того як вони фактично перестали разом проживати приїзджала на білому бусі і забирала коври, вазони, ванни і ще багато речей в сумках.

Заслухавши пояснення сторін і їх представників, свідків та дослідивши письмові докази по справі, судом встановлені наступні фактичні обставини справи і відповідні їм правовідносини.

Так судом встановлено, що позивач та відповідач перебувають в шлюбі. Шлюб, згідно свідоцтва про реєстрацію шлюбу від 17.05.2016 року (а.с.3), зареєстровано 05 березня 2003 року, відділом реєстрації актів громадянського стану Сторожинецького РУЮ, за актовим записом № 15.

Із тимчасової посвідки на постійне проживання серії ЧВ № 004113 (а.с.24), що видана 08 серпня 2005 року вбачається, що громадянка ОСОБА_9 ОСОБА_3 в жовтні місяці 2003 року прибула на територію України на постійне проживання. Згідно вказаної посвідки реєстрація місця проживання ОСОБА_3 проведена в с.Ропча, Сторожинецького району, Чернівецької області - 14.09.2005 року.

На підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно (а.с.105) та витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.106) судом встановлено, що право власності в розмірі частки 1/1 на житловий будинок, прибудову, ганок, пять сараїв, вбиральню, підвал із входом, ворота, огорожу і криницю що розташовані по вул.Лісній, № 10 Г в с.Ропча, Сторожинецького району, Чернівецької області, зареєстровано 09.11.2015 року за ОСОБА_1.

В особовому рахунку № 299 погосподарської книги № 4 за 1996-2000 роки зазначено, що вказане господарство за станом на 01.01.1996 року вже існувало і належало одноособово ОСОБА_10. За господарством, на підставі рішення сесії сільради від 31.03.1994 року, рахувалося 0,25 га землі в т.ч. 0,02 га під будівлями та 0,23га під ріллею. При цьому у ОСОБА_1 був житловий будинок 1988 року побудови, загальною площею 30 кв.м., який складався із двох кімнат одна із яких житлова.

В особовому рахунку № 311, погосподарської книги № 5 за 2001-2005 роки, значаться ті ж самі дані про житловий будинок, із зміною кількості членів домогосподарства, так як у 2005 році в список внесено ОСОБА_3, як дружину ОСОБА_1, яка прибула з ОСОБА_9 та до кінця 2005 року змінено кількість землі і вписано 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку і 0,25 га для ведення особистого підсобного господарства.

Особовий рахунок № 316, по господарської книги № 5 за 1006-2010 роки та номер обєкта по господарського обліку 3171, погосподарської книги № 8 за 2011-2015 роки відкриті на імя голови домогосподарства ОСОБА_10, де членом господарства записана ОСОБА_3. Змін в розділі про житловий будинок не вносилося.

Таким чином, із досліджених в судовому засіданні погосподарських книг Ропчанської сільської ради за період з 1996 по 2015 роки, судом встановлено, що у власності ОСОБА_1 ще задовго до укладення ним шлюбу із ОСОБА_3 був житловий будинок, що розташований по вул.Лісовій, 10 Г в с. Ропча, Сторожинецького району, Чернівецької області.

В технічному паспорті на садибний житловий будинок № 10 Г по вул.Лісовій в с.Ропча, Сторожинецького району, Чернівецької області (а.с.26), який виготовлено 09.06.2016 року на замовлення ОСОБА_3, зазначено про наявність побудованого у 1988 році житлового будинку літ "А-І" та побудованих самовільно у 2003 році прибудови літ."А1-І", ганку літ."а", сараїв літ. "Б,В,Г,Д,Е", убиральні літ."Є", входу в підвал літ."Вх/Пд" та підвалу літ. "Пд", а також побудову без визначення року побудови воріт з хвірткою № 1, огорожі № 2 та криниці № 3, загальною вартістю, згідно висновку про таку вартість (а.с.31) - 601680 гривень.

В технічному паспорті на цей же будинок, який виготовлений 03.04.2015 року на замовлення ОСОБА_1, зазначено про наявність побудованого в 1990 році житлового будинку літ."А-І", прибудови літ."А1-І", ганку літ."а", сараїв літ."Б,В,Г,Д,Е", убиральні літ."Є", входу в підвал літ."Вх/Пд" та підвалу літ."Пд", воріт з хвірткою № 1, огорожі № 2 та криниці № 3, загальною вартістю 250984 грн. (а.с.101).

Виходячи із вказаних технічних паспортів, які виготовлялися в різний час, судом також встановлено, що у власності ОСОБА_1 до укладення ним шлюбу із ОСОБА_3 був житловий будинок, що розташований по вул Лісовій, 10 Г в с.Ропча, Сторожинецького району, Чернівецької області.

У відповідності до вимог ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Оцінюючи надані суду, зустрічним позивачем, докази якими ОСОБА_3 доводить обставини надбання за час шлюбу із ОСОБА_1 нерухомого майна на яке вона просить визнати за нею право власності в розмірі ? частки, а саме на житловий будинок, прибудову, ганок сараї та інше, суд виходить з правових підстав, які регулюють таке надбання і на які позивач посилається.

Так у відповідності до положень ст.60 СК України, на які посилається також і позивач, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить цьому подружжю на праві спільної сумісної власності.

Заявляючи предметом позову та вимагаючи визнання за нею права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою вул. Лісова, 10 Г в с. Ропча, позивач не довела суду, що вказаний будинок побудований за період її шлюбу із відповідачем.

Судом і на підставі технічних паспортів і на підставі досліджених в суді погосподарських книг Ропчанської сільської ради, встановлено, що житловий будинок позначений на плані літерою "А-І", було збудовано особисто відповідачем ще до укладення шлюбу із позивачем і вказане сторонами не заперечувалося.

Згідно положень ст.ст. 179, 186 ЦК України, річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обовязки. Річ призначена для обслуговування іншої (головної) речі і повязана з нею спільним призначенням, є її приналежністю. Приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом.

За правилами статті 190 ЦК України, майном, як особливим обєктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обовязки.

Суд, виходячи з цього вважає, що нерухомим майном за цим позовом є сукупність обєктів (речей), які складаються із головної речі, а саме житлового будинку позначеного в технічних паспортах літ "А-І" та приналежних речей у вигляді прибудови літ."А1-І", ганку літ "а", сараїв літ. "Б,В,Г,Д,Е", убиральні літ."Є", входу в підвал літ."Вх/Пд" та підвалу літ."Пд", воріт з хвірткою № 1, огорожі № 2 та криниці № 3, які повязані із житловим будинком спільним призначенням, оскільки призначені для обслуговування будинку.

Вважаючи неможливим, в межах цього позову, розділення головної речі та приналежної, суд не знаходить підстав до задоволення позовних вимог в частині визнання права власності за ОСОБА_3 на спірний житловий будинок, а відтак і на спірні приналежні до будинку речі у вигляді прибудови, сараїв, убиральні, підвалу із входом, воріт, огорожі і криниці, які побудовані в інший час, відмінний від побудови житлового будинку.

При цьому суду не вдалося встановити точний час побудови вказаного приналежного до житлового будинку майна, оскільки зазначені роки його побудови в технічних паспортах не є точними так як записувалися технічними інвентаризаторами зі слів замовників виготовлення цієї документації, тобто зі слів позивача в одному технічному паспорті та зі слів відповідача в іншому.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_3 даючи пояснення зазначила про те, що будівництво приналежних речей здійснювалось починаючи з року, який слідує за роком смерті її матері. Однак доказів які б дали суду можливість визначити цей рік не надала. Виразила також сумнів в тому, що вона вказувала 1993 рік, як рік побудови всіх приналежних речей, як це зазначено в технічному паспорті, оскільки фактично її мама померла у 1997 році.

Разом з тим на думку суду, саме сторони називали рік побудови всіх погосподарських споруд, а також прибудов, оскільки згідно п.20 Інструкції «Про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна», затвердженої наказом Держбуду України 24.05.2001 N 127 і зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 липня 2001 р. за N 582/5773, з наступними змінами і доповненнями, поточні інвентаризаційно-оцінювальні роботи виконуються в присутності власника та завершуються його підписом в абрисі та ескізі. Матеріали конструктивних елементів та рік побудови будинків, господарських будівель і споруд вказує замовник, що відображається в абрисі (ескізі) та засвідчується його підписом і суд не має підстав вважати, що рік побудови було визначено інакше.

Виходячи з вимог цієї ж Інструкції, не є точним, на думку суду, і рік побудови погосподарських споруд і прибудови в технічному паспорті виготовленому на замовлення власника житлового будинку ОСОБА_1 і суд вважає, що вказані обєкти могли бути побудовані, як до шлюбу сторін так і в період шлюбу, однак визначити це достовірно внаслідок відсутності доказів суд не може.

За правилами ст. 368 ЦК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сімї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором укладеним в письмовій формі

Позивач не надав суду доказів, крім своїх показань даних нею в суді як свідка, щодо спільності грошей і спільності праці в побудові як житлового будинку так і інших приналежних до нього обєктів.

Однак показання позивача ОСОБА_3, як свідка, суд оцінює критично, з огляду як на заінтересованість свідка у позитивному вирішенні її позову так і з огляду на наявні у неї неприязні відносини із відповідачем повязані із сімейними стосунками та подружньою зрадою відповідача, про що вона сама стверджувала в судовому засіданні.

Суд знаходить не суттєвим посилання зустрічного позивача і на наявний в справі (а.с.102-104) робочий проект на електроосвітлення житлового будинку ОСОБА_1, виготовлений за заказом № 54/01/ЕО в травні місяці 2001 року, щодо відсутності добудов до житлового будинку у 2001 році, оскільки вказаний проект не може бути належним доказом наявності чи відсутності добудов.

Разом з тим навіть із вказаного проекту та здійсненого в ньому плану мережі освітлення, беззаперечно вбачається, що у 2001 році, тобто до укладення шлюбу сторін (2003 рік) на плані, житловий будинок в кількості трьох приміщень, показаний із частиною добудови у вигляді ще двох кімнат, які під час виготовлення технічного паспорту на замовлення ОСОБА_3 показані як одна кімната № 1-3, а в технічному паспорті ОСОБА_11 теж показані як одна кімната але під № 2-1.

Таким чином позовні вимоги з тих правових підстав які заявлені в позові та доводилися в суді в частині нерухомого майна, до задоволення не підлягають внаслідок їх не доказаності.

При цьому, виходячи із диспозитивності цивільного судочинства, суд не оцінює вимоги зустрічного позову з позиції положень ст.62 СК України, згідно правил якої, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Із вказаних правових підстав позов не заявлявся і доказів щодо цього суду не надавалось.

Вирішуючи питання зустрічного позову щодо поділу рухомого майна суд знаходить, що позивачем також не доведено придбання подружжям рухомого майна в кількості та найменуваннях які зазначені в позові.

На вимогу суду, позивач під час дачі пояснень охарактеризувала кожну рухому річ, із загальної кількості яких вона просила виділити їй як частку в цьому майні. Виходячи із цієї характеристики спірні речі придбувалися в період шлюбу на її матері гроші чи з пенсії і зарплати відповідача.

Відповідач в суді заперечив придбання такої кількості майна, а позивач не навела належних доказів існування такого майна. Заявляючи про докази спільного надбання цього майна позивач в позові посилалася на свідків, однак таких свідків суду не заявляла.

Аналізуючи і оцінюючи ті докази які позивач надала в частині рухомого майна, суд вважає їх не допустимими.

Так претендуючи на таке майно як зварювальне обладнання, водяний насос, електрокамін, пральну машину та пилосос (а.с.35-44), позивач додала до позову титульні сторінки паспортів таких приладів, не потурбувавшись про надання оригіналів цих паспортів, які і підтверджували б купівлю-продаж приладів подружжям.

Надавши до того ж суду, титульну сторінку пилососа «Самсунг», позивач не просить поділу цього пилососу і не зазначає про його спільне придбання, що свідчить на думку суду про хаотичність і випадковість отримання титульних сторінок вказаних паспортів.

Заперечуючи проти позову в частині поділу рухомого майна, відповідач ОСОБА_1 надав суду акт від 12.08.2016 року (а.с.112) про перелік майна яке було наявне в його будинку на вказану дату. Акт складено депутатом, секретарем та соціальним працівником сільської ради і затверджений головою села Ропча.

В подальшому перелік зазначеного в акті майна та його наявність в будинку підтверджено і іншим актом від 18.11.2016 року (а.с.113).

Виходячи з цього вбачається, що на зазначене в цих актах майно, позивач ОСОБА_3 могла б претендувати але при умові доведення суду вартості цього майна та спільності придбання в т.ч спільності коштів потрачених на його придбання, однак цього позивачем зроблено не було.

Згідно вказаних актів, в будинку в наявності є два дивани і чотири люстри, однак позовних вимог щодо таких диванів і люстр не заявлялося взагалі.

Із двох підтверджених вказаними актами стінок та одного кухонного набору, позивач просить виділити їй дві стінки та один кухонний набір без врахування інтересів відповідача на них, що свідчить про безпідставність позовних вимог в цій частині. Крім цього суд не може самостійно визначити однаковість цих речей, із зазначеними в позові.

Таким чином, при всіх зазначених обставинах і при відсутності доказів, щодо наявності в будинку такого рухомого майна, суд не вбачає можливим задовольнити позовні вимоги в цій частині вважаючи їх недоказаними. На думку суду неможливо поділити те чого немає в наявності.

Крім цього зазначені в позові обставини щодо того що відповідач забрав з будинку 15000 гривень, взагалі в суді не згадувались і не доказувались, а тому суд вважає такі обґрунтування надуманими.

Вирішуючи питання первісного позову про розірвання шлюбу між сторонами, судом вже було встановлено, що сторони перебувають у шлюбі.

В судовому засіданні ОСОБА_3 не заперечувала проти розірвання шлюбу.

Згідно положень абзацу першого ч.2 ст.3 СК України сімю складають особи які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки, а відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення.

Статтею 174 ЦПК України, встановлено, що відповідач може визнати позов і в цьому разі суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо таке визнання не суперечить закону або не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Зважаючи на встановлені обставини і правовідносини, суд знаходить, що позовні вимоги щодо розірвання шлюбу, між сторонами, підлягають задоволенню. На думку суду, дана сім`я розпалася і зберегти її при таких обставинах неможливо, а подальше збереження сім`ї буде суперечити інтересам сторін, оскільки відповідно до положень ст.24 СК України шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Визнання відповідачем позову не порушує прав інших осіб і не суперечить закону.

Керуючись ст.ст.3, 10, 11, 57, 60, 61, 174, 213, 215, 223 ЦПК України та на підставі положень КпШС України, ст.ст. 3, 35, 56, 60, 62, 63, 65, 71, 110, 111, 112, 113 СК України, ст.ст. 179, 186, 190, 368 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, зареєстрований 05.03.2003 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Сторожинецького районного управління юстиції у Чернівецькій області, актовий запис № 15.

В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя відмовити за недоказаністю позовних вимог.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Чернівецької області через Сторожинецький районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя: