АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 2-3197/11
Провадження № 22-ц/792/790/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої - судді Янчук Т.О.,

суддів: Купельського А.В., Спірідонової Т.В.,

секретаря : Лапка Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 20 лютого 2012 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування квартири,-

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2011 року ОСОБА_3 звернувся до суду із указаним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що, укладаючи спірну угоду він помилявся щодо її правової природи та наслідків, оскільки вважав, що передає квартиру у власність ОСОБА_2, яка є донькою його дружини, за тієї умови, що за життя вона надаватиме їм необхідну допомогу, в тому числі, матеріальну, оскільки позивач важко хворів, переніс два інсульти, а його дружина ОСОБА_1 - є інвалідом першої групи, а тому вкрай потребували сторонньої допомоги. Натомість, відповідачка в квартиру не вселилася, матеріальної допомоги їм не надавала.

Вважаючи своє право, як власника житла, порушеним, просив визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1, укладений 02 жовтня 2004 року між ним та відповідачкою у справі.

Рішенням Кам'янець-Подільського міськрайонного суду від 20 лютого 2012 року позов задоволено.

Визнано недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_2, укладений 02.10.2004 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 Вирішено питання по судовим витратам.

В апеляційній скарзі ПАТ «Укрсоцбанк», як особа, яка не брала участі у справі, однак вважає, що судом вирішено питання про його права та обов'язки, не погоджується з рішенням суду першої інстанції, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що ________________________________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції: Семенюк В.В. Категорія: 19, 21

Доповідач: Янчук Т.О.

судом першої інстанції під час розгляду справи не досліджено склад осіб, на права та обов'язки яких могло вплинути оскаржуване рішення та не залучив ПАТ «Укрсоцбанк» до участі у справі. ПАТ «Укрсоцбанк» є іпотекодержателем спірної квартири з 2008 року, а іпотечний договір наразі є чинним. Вважає, що помилка ОСОБА_3 внаслідок власного недбальства, незнання закону не може бути підставою для визнання правочину недійсним. Через це не повинні порушуватися права та інтереси ПАТ «Укрсоцбанку». Крім того, судом першої інстанції не застосовано строк позовної давності до правовідносин, які склалися між сторонами.

Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 25 травня 2017 року у зв'язку зі смертю, 11 грудня 2015 року, ОСОБА_3, в порядку ч.1 ст.37 ЦПК України, залучено до участі у справі правонаступника позивача - ОСОБА_1.

В судовому засіданні представник ПАТ «Укрсоцбанк» ОСОБА_5, підтримала доводи апеляційної скарги, просила її задовольнити.

ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася в порядку установленому законом.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася в порядку установленому законом.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав:

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Апеляційний суд вважає, що рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

Судом вірно з'ясовані фактичні обставини справи та дана їм належна оцінка, а його висновки підтверджуються матеріалами справи і ґрунтуються на нормах діючого законодавства.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 є людиною похилого віку, перебував на диспансерному обліку з приводу ішемічного інсульту, його дружина ОСОБА_1 - є інвалідом 1 групи, у зв'язку з чим вони потребували стороннього догляду.

Квартира АДРЕСА_3 на праві власності належала ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Кам'янець-Подільським міськвиконкомом 19.04.2004 року, згідно з рішенням міськвиконкому №698 від 08.04.2004 року, у якій він постійно проживає разом зі своєю дружиною ОСОБА_1.

За договором дарування від 02 жовтня 2004 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, остання отримала в дар від ОСОБА_3 зазначену квартиру. Після укладення цього договору ОСОБА_3 та ОСОБА_1 продовжували проживати в ній та оплачувати комунальні послуги.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_3 суд першої інстанції установив, що позивач не мав вільного і свідомого волевиявлення під час укладення договору безоплатної передачі у власність ОСОБА_2 квартири, яка є його та його дружини єдиним житлом, і що позивач як людина похилого віку, та його дружина як інвалід 1 групи, які за станом здоров'я потребували стороннього догляду та матеріальної допомоги, погоджувався на передачу нерухомого майна у власність ОСОБА_2 лише за умови довічного утримання й, укладаючи спірний договір, помилявся щодо правової природи правочину, прав та обов'язків, які виникнуть після його укладення між ним і відповідачем. Тому суд вважав, що спірний договір дарування спрямований на настання реальних наслідків, але не за договором дарування, а за договором довічного утримання. Отже, існує помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, тому суд дійшов висновку про те, що спірний договір дарування підлягає визнанню недійсним на підставі статті 229 ЦК України.

Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України).

Відповідно до статей 229-233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно була і має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не може бути підставою для визнання правочину недійсним.

Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

За змістом статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обов'язок обдарованого вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не вважається договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.

Ураховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку, - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і що ця помилка дійсно була і має істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача, його стан здоров'я та потреба у зв'язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування.

Отже, наявність чи відсутність помилки - неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання, суд визначає не тільки за фактом прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та роз'яснення нотаріусом суті договору, а й за такими обставинами, як: вік позивача, його стан здоров'я та потреба у зв'язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування.

Лише в разі встановлення цих обставин норми частини першої статті 229 та статей 203 і 717 ЦК України у сукупності вважаються правильно застосованими.

Аналогічний правовий висновок міститься й у постановах Верховного Суду України від 19 березня і 18 червня 2014 року та 21 жовтня 2015 року.

З огляду на викладене суд першої інстанції, установивши, що ОСОБА_3, як людина похилого віку, за станом здоров'я потребувала як вона так і його дружина інвалід 1 групи , стороннього догляду та матеріальної допомоги, погодився на передачу квартири, яка є його єдиним житлом та у якій він продовжував проживати разом зі своєю дружиною, після укладення договору дарування, у власність ОСОБА_2 лише за умови довічного утримання й, укладаючи спірний договір, помилявся щодо правової природи правочину, прав та обов'язків, які виникнуть після його укладення між ним і відповідачем, дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для визнання недійсним спірного договору дарування в порядку статті 229 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги щодо того, що спірна квартира після укладення договору дарування, 06 лютого 2008 року обдарованою ОСОБА_2 передана в іпотеку не спростовують даного висновку.

Інші доводи апеляційної скарги були предметом розгляду суду першої інстанції на правові висновки суду теж не впливають.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» відхилити.

Рішення Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 20 лютого 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча /підпис/

Судді /підписи/

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду Т.О. Янчук