28.07.2017 Провадження по справі № 2/380/314/17
Справа № 380/893/17
Рішення

іменем України

28 липня 2017 року Тетіївський районний суд Київської області в складі :

головуючого судді : Косович Т.П.

при секретарі : Козуб І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тетієві цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕТАВТО», публічного акціонерного товариства «Київпассервіс», третя особа Тетіївська районна державна адміністрація, про визнання права на безкоштовний проїзд та стягнення матеріальної та моральної шкоди,

встановив:

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом, в якому просять визнати за ними право на безкоштовний проїзд автобусами міжміських маршрутів незалежно від відстані та місця проживання, стягнути з відповідача ПАТ «Київпассервіс» суму сплачених квитків на проїзд за 28.04.2017 року за мінусом авто станційного збору та моральну шкоду в сумі 5000 гривень, а також винести окрему ухвалу щодо скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 133-1 КУпАП, відповідно до якої безпідставна відмова від передбаченого законом пільгового перевезення громадян тягне за собою накладення штрафу на водіїв транспортних засобів, громадян субєктів підприємницької діяльності від 8 до 10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Свої вимоги обґрунтовують тим, що вони ОСОБА_1 як інвалід війни 1 групи, а ОСОБА_2 як особа, яка його супроводжує, мають право на безкоштовний проїзд автобусами міжміських маршрутів незалежно від відстані та місця проживання. 27.04.2017 року ОСОБА_2 звернулася до автостанції «Тетіїв» з проханням видати їм два безкоштовні квитки на маршрут Тетіїв-Київ на 11 годину 40 хвилин 28.04.2017 року. Проте касиром автостанції їм було відмовлено у видачі безкоштовних квитків, натомість видано квитки зі знижкою як інвалідам 2 групи.

В судовому засіданні позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали в повному обсязі.

Представник відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕТАВТО» ОСОБА_3 позовних вимог не визнав, посилаючись на надане письмове заперечення (а.с. 53-58).

Представник відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Київпассервіс» ОСОБА_4 позовних вимог не визнала, посилаючись на надане письмове заперечення (а.с. 33-35).

Представник третьої особи Тетіївської районної державної адміністрації в судове засідання не прибув, надав до суду заяву про слухання справи у відсутності представника, розгляд справи покладає на розсуд суду (а.с.98).

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 є інвалідом війни 1 групи як працівник, який став інвалідом внаслідок виконання обов'язків військової служби, та потребує постійного стороннього догляду, що підтверджується копією посвідчення серії Є № 002660 від 2009 року, копією посвідчення серії АА № 125452 від 2015 року (а.с. 6) та копією довідки до акта огляду МСЕК серії 10 ААА № 144397 від 08.04.2011 року (а.с.14). Маючи намір здійснити проїзд по маршруту Тетіїв-Київ 28.04.2017 року, ОСОБА_2 як дружина ОСОБА_1 та супроводжуюча його особа, 27.04.2017 року звернулася до автостанції «Тетіїв» з проханням видати їм два безкоштовні квитки на маршрут Тетіїв-Київ на 11 годину 40 хвилин 28.04.2017 року, предявивши при цьому посвідчення інваліда війни, видане на ім?я ОСОБА_1. Проте касиром автостанції було відмовлено у видачі безкоштовних квитків, натомість видано квитки зі знижкою як інвалідам 2 групи, що підтверджується копіями виданих квитків від 27.04.2017 року (а.с.16).

Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України ).

За змістом ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до п. 7 ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ (далі - Закон № 3551-ХІІ), інвалідам війни та прирівняним до них особам надається безплатний проїзд усіма видами міського пасажирського транспорту, автомобільним транспортом загального користування в сільській місцевості, а також залізничним і водним транспортом приміського сполучення та автобусами приміських і міжміських маршрутів, у тому числі внутрірайонних, внутрі- та міжобласних незалежно від відстані та місця проживання за наявності посвідчення встановленого зразка, а в разі запровадження автоматизованої системи обліку оплати проїзду - також електронного квитка, який видається на безоплатній основі. Це право поширюється і на особу, яка супроводжує інваліда 1 групи.

Відповідно до ст. 38-1 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» пільгове перевезення інвалідів здійснюють усі підприємства транспорту незалежно від форми власності та підпорядкування відповідно до Закону України «Про транспорт». Звуження змісту та обсягу прав вказаної категорії осіб на пільговий проїзд транспортом не допускається.

Стаття 12 Закону України «Про транспорт» зобов'язує транспортні підприємства забезпечувати права на пільги громадян щодо користування транспортом.

Статтею 37 Закону України «Про автомобільний транспорт» установлено, що пільгові перевезення пасажирів, які відповідно до законодавства користуються такими правами, забезпечують автомобільні перевізники, які здійснюють перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування. Автомобільному перевізнику, який здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, забороняється відмовлятися від пільгового перевезення, крім випадків, передбачених законом. Безпідставна відмова від пільгового перевезення тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Види та обсяги пільгових перевезень установлюються замовленням, у якому визначається порядок компенсації автомобільним перевізникам, які здійснюють перевезення пасажирів на маршрутах загального користування, збитків від цих перевезень.

Відповідно до п.10 п.145 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджених постановою КМУ від 18 лютого 1997 р. №176 перевізник зобов'язаний здійснювати перевезення пасажирів з квитками і пасажирів, яким згідно із законодавством надано пільги щодо плати за проїзд.

Відповідно до ч. 2 ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» документами, на підставі яких виконуються регулярні пасажирські перевезення є, зокрема, для пасажира - квиток на проїзд в автобусі та на перевезення багажу (для пільгового проїзду - посвідчення особи встановленого зразка чи довідка, на підставі якої надається пільга).

Таким чином, враховуючи викладене, суд вважає, що позивачі - ОСОБА_1 як інвалід війни 1 групи, а ОСОБА_2 як особа, яка його супроводжує, мають право на безкоштовний проїзд автобусами міжміських маршрутів незалежно від відстані та місця проживання.

Частинами 1, 2 ст. 32 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено, що відносини автомобільного перевізника, що здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, із власниками автостанцій визначаються договором. Предметом договору автомобільного перевізника, що здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, з власниками автостанцій є надання послуг та виконання робіт, пов'язаних з відправленням і прибуттям пасажирів.

Згідно з ч. ч. 2, 5 ст. 36 цього Закону, до обов'язкових послуг, що повинні надаватися автостанціями пасажирам, належать, зокрема, продаж квитків. Власники автостанцій несуть відповідальність за якість та безпеку послуг, що надаються автостанціями пасажирам та автомобільним перевізникам, технічний та санітарно-гігієнічний стан будівель, споруд, обладнання та території автостанції.

Відповідно до п. 130 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджених постановою КМ України № 176 від 18.02.1997 року, особи, що користуються пільгами з оплати проїзду автобусами міжміського та/або приміського сполучення, звертаються у квиткову касу автостанції для внесення відповідної позначки до касової відомості та отримання квитка на пільговий проїзд.

Позивачі звернулися до каси автостанції «Тетіїв», яка є структурним підрозділом відповідача ПАТ «Київпассервіс», предявивши посвідчення інваліда війни 1 групи для видачі безкоштовних квитків, проте працівником каси вимоги вищенаведеного законодавства про пільговий проїзд виконані не були. Саме ця обставина стала безпосередньою причиною позбавлення позивачів можливості пільгового проїзду.

Згідно з ч.1 ст.1166 ЦК України матеріальна шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

А тому, оскільки саме діями відповідача ПАТ «Київпассервіс» позивачі позбавлені можливості щодо задоволення своїх вимог, суд стягує вартість квитків саме з ПАТ «Київпассервіс».

Щодо стягнення з ПАТ «Київпассервіс» моральної шкоди в сумі 5000 гривень, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Так, згідно зі ст. 23 Цивільного Кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв?язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.1167 Цивільного Кодексу України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Визначаючи розмір належного позивачу відшкодування завданої моральної шкоди, суд, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості та враховуючи характер, глибину та тривалість моральних страждань, що носили характер душевних переживань з приводу порушення його права на пільговий проїзд, внаслідок чого позивач був вимушений звернутись до суду за захистом порушеного права, суд вважає, що заявлений ОСОБА_1 позов про відшкодування моральної шкоди підлягає частковому задоволенню в сумі 2000 гривень, що, на думку суду, є достатнім відшкодуванням понесених позивачем немайнових втрат.

Щодо позовної вимоги про винесення окремої ухвали щодо скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 133-1 КУпАП, відповідно до якої безпідставна відмова від передбаченого законом пільгового перевезення громадян тягне за собою накладення штрафу на водіїв транспортних засобів, громадян субєктів підприємницької діяльності від 8 до 10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд залишає її без задоволення, оскільки відповідно до ст. 133-1 КУпАП, безпідставна відмова від передбаченого законом пільгового перевезення громадян стосується саме водіїв транспортних засобів, а позивачі позбавлені можливості щодо задоволення своїх вимог на пільговий проїзд діями працівників відповідача ПАТ «Київпассервіс», а саме касиром автостанції.

Керуючись ст.ст. 10,15,60,208,209,212-215,218,294 ЦПК України, ст.ст. 23,1166,1167 ЦК України суд,

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕТАВТО», публічного акціонерного товариства «Київпассервіс», третя особа Тетіївська районна державна адміністрація, про визнання права на безкоштовний проїзд та стягнення матеріальної та моральної шкоди, задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителем ІНФОРМАЦІЯ_2, право на безкоштовний проїзд автобусами міжміських маршрутів незалежно від відстані та місця проживання за наявності посвідчення встановленого зразка.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, жителькою АДРЕСА_1, право на безкоштовний проїзд автобусами міжміських маршрутів незалежно від відстані та місця проживання як за особою, яка супроводжує ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Київпассервіс», , юридична адреса: 04071, м. Київ, Подільський район, вул. Нижній Вал, 15А, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, вартість сплачених ОСОБА_1 квитків на проїзд маршрутом Тетіїв-Київ за 28.04.2017 року за мінусом авто станційного збору в сумі 108 (сто вісім) гривень 44 копійки.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Київпассервіс», , юридична адреса: 04071, м. Київ, Подільський район, вул. Нижній Вал, 15А, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, моральну шкоду в сумі 2000 (дві тисячі) гривень.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Т.П.Косович