У Х В А Л А

23 серпня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Лященко Н.П.,
Охрімчук Л.І.,
Романюка Я.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 5 травня 2015 року, ухвали Апеляційного суду м. Києва від 22 березня 2017 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 5 травня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено. Встановлено факт проживання ОСОБА_5 з ОСОБА_4 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з квітня 2012 року по 17 жовтня 2012 року. Визнано за ОСОБА_5 та ОСОБА_4 право особистої приватної власності по Ѕ частині квартири АДРЕСА_1, на загальну суму 325 тис 316 грн. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 3 млн 778 тис. 500 грн, що в еквіваленті становить 50 тис. доларів США, як Ѕ частину спільного боргу подружжя. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 3 млн 446 тис. 595 грн, що в еквіваленті становить 28 тис. 500 доларів США, як Ѕ частину доходу, отриманого від продажу спільного майна подружжя. Зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя задоволено частково. Виділено у приватну власність ОСОБА_5 холодильну шафу. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 4 тис. 354 грн, що становить Ѕ вартості холодильної шафи. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 1 лютого 2016 року рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_5 про визнання спільною сумісною власністю подружжя квартири АДРЕСА_1 скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову. В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 грудня 2016 року рішення суду апеляційної інстанції в частині поділу боргових зобов'язань подружжя та автомобіля марки «Лексус», державний номерний знак НОМЕР_1, скасовано та справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 22 березня 2017 року рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 5 травня 2015 року в частині поділу боргових зобов'язань подружжя та автомобіля марки «Лексус», державний номерний знак НОМЕР_1, залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 травня 2016 року відмовлено ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження у вищезазначеній справі, на підставі пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України.

У поданій до Верховного Суду України заяві про перегляд судових рішень ОСОБА_4 порушує питання про скасування зазначених судових рішень в частині поділу боргових зобов'язань подружжя та автомобіля марки «Лексус» та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 з передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України підстави неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме статті 60, частини 4 статті 65, частини 3 статті 114, статей 119, 120 Сімейного кодексу України (далі - СК України).

Для прикладу наявності зазначеної підстави подання заяви про перегляд судових рішень ОСОБА_4 посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 жовтня 2013 року, 21 січня та 25 березня 2015 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що у допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У справі про перегляд якої подано заяву, суд першої інстанції, з висновком якого погодилися суди апеляційної та касаційної інстанцій, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5 в частині поділу боргових зобов'язань подружжя та автомобіля марки «Лексус», державний номерний знак НОМЕР_1., дійшов висновку про те, що оскільки грошові кошти за розпискою від 30 липня 2013 року були отримані в борг ОСОБА_5 в інтересах сім᾿ї, проте повернуті ним, за рахунок власних коштів, після припинення ведення з ОСОБА_4 спільного господарства, тому відповідно до частини 3 статті 61 СК України є об'єктом спільного майна подружжя та підлягають поділу між ними. Крім того, судами встановлено, що автомобіль марки «Лексус», державний номерний знак НОМЕР_1, також є об'єктом права спільного майна подружжя, який після припинення шлюбних відносин був відчужений ОСОБА_4 без відома ОСОБА_5, тому останній як співвласник вказаного автомобіля має право на Ѕ частину доходу, отриманого ОСОБА_4 від продажу вказаного автомобіля.

Висновки щодо застосування частини 3 статті 61, частини 4 статті 65 та частини 2 статті 114 СК України зроблені судом касаційної інстанції у справі про перегляд якої подано заяву не суперечить висновкам, викладеним в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 жовтня 2013 року.

Надані заявником ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 січня та 25 березня 2015 року не можуть бути прикладами неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, оскільки суд касаційної інстанції скасував рішення судів першої та апеляційної інстанцій та передав справу на новий розгляд з підстав, передбачених статтею 338 ЦПК України, у зв'язку з порушенням норм процесуального права, що призвело до неможливості встановити та перевірити фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

За викладених обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя до провадження Верховного Суду України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає

Судді: Н.П. Лященко
Л.І. Охрімчук
Я.М. Романюк