АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Панченка М.М., Волошиної В.М.

при секретарі: Крічфалуши С.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 12 червня 2017 року

в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, Подільська районна у місті Києві державна адміністрація, Комунальне підприємство «Галицьке» Подільського району міста Києва» про встановлення факту припинення правовідносин за договором найму житлового приміщення.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2016 року ОСОБА_2 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_3 про встановлення факту припинення з 01 січня 1994 року правовідносин за договором найму житлового приміщення в квартирі АДРЕСА_1 між Подільською районною у місті Києві державною адміністрацією (надалі - Подільською РДА у м. Києві), Комунальне підприємство «Галицьке» Подільського району міста Києва» (надалі - КП «Галицьке») з однієї сторони та ОСОБА_3 з другої сторони.

Зазначала, що з 30 листопада 1972 року перебувала у шлюбі з ОСОБА_3, який рішенням Подільського районного суду від 10 вересня 1992 року було розірвано та поділено спільне майно. Від шлюбу сторони мають двох спільних дітей.

Рішенням Подільської районної ради народних депутатів м. Києва 20 грудня 1985 року на їх сім'ю у складі чотирьох осіб було надано трикімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

Посилаючись на те, що відповідач з 1993 року в спірній квартирі не проживає, його особисті речі відсутні, однак з реєстраційного обліку його не знято, при цьому він не цікавиться квартирою, не бере участі в її утриманні та оплаті житлово-комунальних послуг, всі обов'язки, що випливають з утримання житлового приміщення виконує позивачка, в результаті чого Подільською РДА у м. Києві прийнято рішення нараховувати квартирну плату на трьох осіб, просила визнати правовідношення за договором найму житлового приміщення між ОСОБА_3 та Подільською РДА у м. Києві припиненими, остільки обов'язки наймача перейшли до ОСОБА_2, яка добросовісно їх виконує до цього часу.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 12 червня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивачки, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з'ясування обставин справи, просить скасувати рішення районного суду та постановити по справі нове рішення, яким позов задовольнити.

Колегія суддів, заслухавши ОСОБА_2 та її представника, ОСОБА_2 та його представника, ОСОБА_5, які підтримали апеляційну скаргу, представника ОСОБА_3, яка просила апеляційну скаргу відхилити, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Як убачається з матеріалів справи, з 30 листопада 1972 року сторони перебували у шлюбі, який було розірвано рішенням Подільського районного суду м. Києва від 10 вересня 1992 року та поділено спільне майно подружжя - меблі та побутова техніка (цивільна справа № 2-115/1992 р.) (а.с.7-8).

Розірвання шлюбу зареєстровано позивачкою в органах РАЦС 09 грудня 2010 року з видачею свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.9).

Встановлено, що спірне жиле приміщення - 3-кімнатна квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_3, було надано відповідачу у справі ОСОБА_3 на склад сім'ї 4 особи (він, позивачка у справі ОСОБА_2 та на той час неповнолітні сини ОСОБА_2 та ОСОБА_6 - треті особи у справі) на підставі ордеру від 17 лютого 1986 року № НОМЕР_1 серії Б, виданого виконавчим комітетом Подільської районної ради народних депутатів м. Києва (а.с.5).

Згідно матеріалів справи, станом на 20 серпня 2014 року вищевказана квартира відносилась до державного житлового фонду та в ній значились зареєстрованими: з 25 липня 1986 року наймач житлового приміщення - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та члени наймача житлового приміщення: дружина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, - з 25 липня 1986 року; син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, - з 26 вересня 1989 року; син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, - з 25 липня 1986 року (а.с.6).

Встановлено, що в 2014 році ОСОБА_2 звернулась до Подільського районного суду м. Києва з позовом про визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування вищевказаною квартирою, у задоволенні якого, з урахуванням ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 грудня 2015 року, було відмовлено (а.с.78-81).

Відмовляючи в задоволенні позову районний суд виходив з того, що вимоги позивачки в обраному нею варіанті способу захисту прав не підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з зазначеними висновками суду першої інстанції й визнає їх законними та обґрунтованими, остільки вони повністю узгоджуються з сукупністю зібраних у справі доказів.

За положенням ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Частиною 2 ст. 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом. До них належать:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов'язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до абз. 2 п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Отже, застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

У всіх випадках визнання тієї чи іншої дії як способу захисту пов'язується із зазначенням в нормативних актах. Спосіб захисту також визначають як конкретні закріплені чи санкціоновані законом правоохоронні заходи (засоби), за допомогою яких усуваються порушення прав і вплив на правопорушника.

Спеціальні норми, які регулюють спірні правовідносини, не встановлюють конкретних заходів захисту порушеного права, а тому особа має право обрати спосіб із числа передбачених ст. 16 ЦК України з урахуванням специфіки порушеного права й характеру правопорушення.

Тому районним судом із цих підстав правомірно відмовлено в задоволенні позову.

Матеріалами справи доведено та не оспорюється сторонами по справі, що спірне жиле приміщення - 3-кімнатна квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_4, було надано відповідачу у справі ОСОБА_3 на склад сім'ї 4 особи на підставі ордеру від 17 лютого 1986 року № НОМЕР_1 серії Б, виданого виконавчим комітетом Подільської районної ради народних депутатів м. Києва, який у відповідності до ст. 58 ЖК України є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

Встановлено, що станом на 20 серпня 2014 року спірна квартира відносилась до державного житлового фонду.

Відповідно до ст. 103 Житлового кодексу УРСР, договір найму жилого приміщення може бути змінено тільки за згодою наймача, членів його сім'ї і наймодавця, за винятком випадків, передбачених Основами житлового законодавства Союзу PCP і союзних республік, іншими законодавчими актами Союзу PCP і цим Кодексом.

Згідно ст. 108 Житлового кодексу УРСР, договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду може бути розірвано на вимогу наймодавця лише з підстав, установлених законом, і тільки в судовому порядку, крім випадків виселення з будинків, що загрожують обвалом.

Матеріали справи не містять відомостей про те, що позивачка за період з 1993 року по 2016 рік зверталась до Подільської районної в м. Києві державної адміністрації із заявою про зміну договору найму житлового приміщення.

За таких обставин, остільки особою, якій за ордером було надане спірне житло є ОСОБА_3, то, відповідно, ОСОБА_2 не має правових підстав до заявлення позову про припинення правовідносин за договором найму спірного житлового приміщення.

При цьому, колегія судді враховує й те, що ОСОБА_2 вже зверталась у встановленому законом порядку за вирішенням питання щодо позбавлення ОСОБА_3 права користування вищевказаним житловим приміщення, у задоволенні якого, з урахуванням ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 грудня 2015 року, було відмовлено (а.с.81).

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на викладене, а також матеріали справи, у їх сукупності, правових підстав до скасування постановленого по справі рішення, як про це ставиться в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Згідно частини 1 статті 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 12 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді:

Справа № 758/9030/16-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/8606/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Ларіонова Н.М.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Слюсар Т.А.