Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1621/17 Головуючий у суді І-ї інстанції Бондаренко В. В.
Доповідач Кіселик С. А.
УХВАЛА

Іменем України

17.08.2017 колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

Головуючого судді: Кіселика С.А.

Суддів: Дуковського О.Л., Черненко В.В.

За участі секретаря: Бодопрост М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Кропивницькому, цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 04 липня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення від права спадкування,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що рішенням Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 26 квітня 2006 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 20 липня 2006 року, задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2, встановлено факт прийняття ОСОБА_3 спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 та після смерті ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2. Визнано частково недійсним на 1/2 частину свідоцтво про право на спадщину за законом 558525, видане Компаніївською державною нотаріальною конторою 27.03.2001 року за реєстровим № 414, на ім'я ОСОБА_2. Визнано частково недійсним на 1/4 частину Державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1, виданий Полтавською сільською Радою Компаніївського району Кіровоградської області 16 жовтня 2001 року, на ім'я ОСОБА_4. Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/4 частину земельних ділянок НОМЕР_2, згідно державного акту серії НОМЕР_1, розміром 3,72 га. Визнано частково недійсним на 1/2 частину свідоцтво про право на спадщину за законом серії АВР №558523, видане Компаніївською державною нотаріальною конторою 27.03.2001 року за реєстровим №415, на ім'я ОСОБА_4. Визнано частково недійсним на 1/2 частину Державний акт на право приватної власності серії НОМЕР_3, виданий Компаніївською райдержадміністрацією 27 квітня 2005 року на ім'я ОСОБА_2. Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину земельної ділянки НОМЕР_4 згідно державного акту серії НОМЕР_3, розміром 4,34 га.

Позивач та відповідач ОСОБА_2 є рідними братами. ІНФОРМАЦІЯ_1 помер їх батько ОСОБА_4, а ІНФОРМАЦІЯ_2 мати ОСОБА_5.

Після смерті батька відкрилася спадщина на право на земельну частку (пай) у землі, що перебувала у колективній власності колективно-дольового сільськогосподарського підприємства «Степове» Компаніївського району Кіровоградської області, розміром 7,71 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, право на яку посвідчене сертифікатом серії НОМЕР_5, виданим Компаніївською райдержадміністрацією 20 січня 1997 року.

Спадкоємцями майна ОСОБА_6 на час відкриття спадщини являлися його дружина ОСОБА_5 та сини ОСОБА_3 та ОСОБА_2.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати ОСОБА_5, свою частину спадщини на право на земельну частку (пай) після смерті ОСОБА_4 юридично не оформляла. Після її смерті відкрилась спадщина на право на земельну частку (пай) у землі, що перебувала у колективній власності колективно-дольового сільськогосподарського підприємства «Степове» Компаніївського району Кіровоградської області, розміром 7,71 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цією частки в натурі, право на яку посвідчене сертифікатом серії НОМЕР_6, виданим Компаніївською райдержадміністрацією 20 січня 1997 року. Спадкоємцями майна ОСОБА_5 на час відкриття спадщини являлися сини померлої ОСОБА_3 та ОСОБА_2

Вважає, що ОСОБА_3 не мав права на спадкування майна, так як злісно ухилявся від виконання покладених на нього обов'язків по утриманню спадкодавця, а саме ОСОБА_3 матеріальної допомоги батькам не надавав, проживав окремо, навідувався коли йому було щось потрібно, допомоги на оплату лікування та утримання батьків не надавав, участі у витратах на поховання батьків не приймав. Більш того, ОСОБА_3 протягом тривалого часу не висловлював наміру отримати спадщину. Тому, враховуючи зазначені обставин, просив усунути відповідача від права на спадкування.

Рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 04 липня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення від права спадкування - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2 звернувся до Апеляційного суду Кіровоградської області з апеляційною скаргою.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення оскільки вважає, що рішення прийнято при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, із порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду викладені у ньому не відповідають обставинам справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції відповідно до ст.303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Відмовляючи у позові суд першої інстанції виходив із того, що спір про право відповідача на спадщину між сторонами вже вирішено у судовому порядку, що підтверджується рішенням Компанієвського районного суду Кіровоградської області від 26 квітня 2006 року та ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 20 липня 2006 року, залишеними без змін ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 04 грудня 2007 року, яким визнано право власності відповідача на частину спадкового майна.

Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів того, що померлий ОСОБА_4 перебував у тяжкому або безпорадному стані, що обумовлювало його потребу у допомозі, сторонньому догляді тощо, а також що спадкоємець, за життя, потребував такої допомоги від відповідача, за умови отримання її від інших осіб (позивача, його дітей та дружини, які проживали спільно із спадкодавцями та здійснювали відповідний догляд), звертався до відповідача за наданням матеріальної допомоги та докази умисного злісного ухилення відповідача від надання спадкодавцю такої допомоги.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції є правильними, ґрунтуються на нормах матеріального права та узгоджуються з нормами процесуального права, висновки суду відповідають обставинам справи.

Сторони - ОСОБА_3 та ОСОБА_2 являються рідними братами. ІНФОРМАЦІЯ_1 помер їх батько ОСОБА_4. Після смерті батька відкрилася спадщина на право на земельну частку (пай) у землі, що перебувала у колективній власності колективно-дольового сільськогосподарського підприємства «Степове» Компаніївського району Кіровоградської області, розміром 7,71 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, право на яку посвідчене сертифікатом серії НОМЕР_7, виданим Компаніївською райдержадміністрацією 20 січня 1997 року. Спадкоємцями майна ОСОБА_4 на час відкриття спадщини являлися його дружина ОСОБА_5 та сини померлого - ОСОБА_3 та ОСОБА_2. ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати ОСОБА_5. Свою частину спадщини на право на земельну частку (пай) після смерті ОСОБА_4 ОСОБА_5 юридично не оформляла. Після її смерті відкрилась спадщина на право на земельну частку (пай) у землі, що перебувала у колективній власності колективно-дольового сільськогосподарського підприємства «Степове» Компаніївського району Кіровоградської області, розміром 7,71 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цією частки в натурі, право на яку посвідчене сертифікатом серії НОМЕР_6, виданим Компаніївською райдержадміністрацією 20 січня 1997 року. Спадкоємцями майна ОСОБА_5 на час відкриття спадщини являлися сини померлої ОСОБА_3 та ОСОБА_2

Рішенням Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 26 квітня 2006 року (а.с.19-22, 72-79), залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 20 липня 2006 року (а.с.23-24, 80-83) та ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 04 грудня 2007 року (а.с.25, 84-85), задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2. Встановлено факт прийняття ОСОБА_3 спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та після смерті ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2. Визнано частково недійсним на ? частину свідоцтво про право на спадщину за законом АВР №558525, видане Компаніївською державною нотаріальною конторою 27.03.2001 року за реєстровим №414, на ім'я ОСОБА_2. Визнано частково недійсним на 1/4 частину Державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1, виданий Полтавською сільською Радою Компаніївського району Кіровоградської області 16 жовтня 2001 року на ім'я ОСОБА_4. Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/4 частину земельних ділянок НОМЕР_2 згідно державного акту НОМЕР_1, розміром 3,72 га. Визнано частково недійсним на ? частину свідоцтво про право на спадщину за законом АВР №558523, видане Компаніївською державною нотаріальною конторою 27.03.2001 року за реєстровим №415, на ім'я ОСОБА_4. Визнано частково недійсним на ? частину Державний акт на право приватної власності НОМЕР_3, виданий Компаніївською райдержадміністрацією 27 квітня 2005 року на ім'я ОСОБА_2. Визнано за ОСОБА_3 право власності на ? частину земельної ділянки НОМЕР_4 згідно державного акту серії НОМЕР_8, розміром 4,34 га.

Позивач вважає, що відповідач має бути позбавлений права на спадкування майна після смерті батьків оскільки протягом більш ніж двадцяти років відповідач жодним чином не піклувався про своїх літніх батьків, які постійно потребували сторонньої допомоги, в тому числі і медичної.

Оскільки відкриття та прийняття спадщини відбулось до 2004 року, то суд першої інстанції правильно застосував для вирішення спірних правовідносин положення ЦК УРСР, який був чинним на той час.

Згідно ч. 2 ст. 528 ЦК УРСР не мають права стати спадкоємцями за законом батьки після дітей, у відношенні яких вони позбавлені батьківських прав і не були поновлені в цих правах на момент відкриття спадщини, а також батьки і повнолітні діти, що злісно ухилялися від виконання покладених на них в силу закону обов'язків по утриманню спадкодавця, якщо ці обставини підтверджені в судовому порядку.

Статтею 81 Кодексу про шлюб та сім'ю УРСР встановлено обов'язок повнолітніх дітей утримувати своїх батьків, які є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги.

Виходячи із смислу ч. 2 ст. 528 ЦК УРСР особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо у судовому порядку буде встановлено, що вона ухилялася від виконання покладеного на нього в силу закону обов'язків по утриманню спадкодавця.

Виходячи зі змісту зазначеної норми, суд при вирішенні такої справи згідно з вимогами ст. 214 ЦПК повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов'язку щодо її надання.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, підлягає з'ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно ч. 2 ст. 258 ЦК УРСР має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Як вбачається із матеріалів справи, суд першої інстанції і цьому дав оцінку, належних та допустимих доказів тому, що спадкодавці знаходились у безпорадному стані і проживаючи у сім'ї позивача потребували допомоги відповідача, як і те, що останній був у змозі таку допомогу надавати, позивачем не надано.

Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частинами 1 та 2 ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, а обов'язок надання доказів покладається на сторони та інших осіб, які беруть участь у справі.

Цивільним процесуальним законодавством збирання доказів судом, за власної ініціативи, не передбачено і визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст. 10 ЦПК України).

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які виникли між сторонами і правильно застосував норми матеріального права, що їх регулюють. Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 04 липня 2017 року відхилити.

Рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 04 липня 2017 року, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і на неї може бути подано касаційну скаргу безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, протягом 20 днів.

Головуючий суддя : С.А.Кіселик

Судді : О.Л.Дуковський

В.В.Черненко