Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1657/17 Головуючий у суді І-ї інстанції Іванова Л. А.
Доповідач Дьомич Л. М.
УХВАЛА

Іменем України

30.08.2017 Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді: Дьомич Л.М.

суддів: Карпенка О.Л.; Мурашка С.І.

за участю секретаря: Федоренко Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 06 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів та стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2016 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» з урахуванням уточнених вимог просить стягнути суму залишку коштів на його рахунку в розмірі 39 544, 60 грн., суму індексу інфляції в розмірі 6517,97 грн., 3% річних в розмірі 1722,63 грн., збитки (упущена вигода) в розмірі 4745,40 грн. та 10000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

В обгрунтування позовних вимог зазначив, що між ним та публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» укладено договір про надання банківських послуг.

В червні 2015 року відповідачем заблоковано його рахунок, на якому знаходяться кошти в сумі 39 544,60 грн., у зв'язку з перевіркою, яка мала б тривати 30 днів.

12 червня 2015 року, 06 липня 2015 року та 22 жовтня 2015 року звертався до Банку з вимогою про усунення обмеження по зняттю готівки з його рахунку, а 12 березня 2016 року про видачу залишку коштів. Відповіді не отримав.

26 лютого 2016 року направив заяву про закриття карткового рахунку, та перерахування коштів на інший рахунок. Відповідачем відмовлено в обслуговуванні картки. Вказані обставини спонукали його звернутися до суду за захистом законних прав та інтересів.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 06 березня 2017 року стягнуто з публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 суму залишку грошових коштів в розмірі 39 544,60 грн.

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову в задоволенні позовних вимог. Зазначає, що суд першої інстанції приймаючи рішення не повно з'ясував обставини, що мають істотне значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального і процесуального права. А саме, не враховано, що здійснення видаткових операцій з використанням платіжної картки (електронного платіжного засобу), держателем якої є позивач, Банком призупинено на підставі звернення ОСОБА_3, яка повідомила, що 04.07.2015 року внаслідок введення в оману перерахувала кошти зі своєї карти в сумі 270,00 грн. на карту, держателем якої є позивач (даний платіж був передплатою за оренду квартири, послуга не була надана позивачем). Банк діяв в рамках укладеного між сторонами договору, згідно якого вправі відмовитися від здійснення видаткових операцій за рахунком клієнта, у випадку виникнення вмотивованих підозр щодо використання Банку для проведення незаконних операцій.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача Бистрова С.А., дослідивши письмові докази по справі, перевіривши рішення суду у межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги за наступного.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України - під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема питання про те, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Частково задовольняючи позов, вирішивши позитивно вимоги про стягнення коштів, що розміщені на рахунку банку, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу щодо наявності законних підстав для блокування карткового рахунку позивача, а відтак перешкоджати в отриманні коштів ОСОБА_2

Вимоги про стягнення індексу інфляції, 3%-х річних, збитків (упущена вигода, користування банком чужими грошовими коштами) та відшкодування моральної шкоди не задоволені і в цій частині рішення позивачем не оскаржене.

Висновок суду відповідає обставинам справи, яким суд дав належну правову оцінку.

Встановлено, що ОСОБА_2 відкрив у ПАТ КБ «ПриватБанк» картковий рахунок НОМЕР_1, отримав золоту картку для виплат НОМЕР_1 та згідно анкети-заяви від 06 березня 2015 року приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с.81-85).

Підписуючи анкету-заяву позивач погодився з тим, що дана заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг (а.с.81).

12 червня 2015 року, у зв'язку з необхідністю проведення службою безпеки Банку перевірки, ПАТ КБ «ПриватБанк» припинив видачу коштів та заблокував картковий рахунок, належний позивачу.

Згідно виписки, за період з 01.06.2015 року по 21.11.2016 року, на час блокування карткового рахунку, залишок коштів становив 39 544,85 грн. (а.с.119-121).

ОСОБА_2 неодноразово письмово звертався до правління ПАТ КБ «ПриватБанк» з приводу усунення перешкод у користуванні, розпорядженні грошовими коштами, розміщеними на його рахунку, шляхом розблокування зазначеного рахунку (а.с. 9-10, 14-17, 55-56).

14 березня 2016 року листом № 20.1.0.0.0/7-20160303/205 ПАТ КБ «ПриватБанк» позивачу відмовлено в обслуговуванні його картки (а.с.43).

У відповідності до ст. ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.11 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч.3 ст. 1068 ЦК України банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

За нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України).

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку про законність та правомірність вимог сторони щодо стягнення з ПАТ КБ «Приватбанк» залишку грошових коштів в сумі 39544,60 грн. Оскільки відповідачем не надано належних та допустимих доказів у підтвердження наявності обставин, передбачених ст. 1074 ЦК України для обмеження права позивача у володінні та користуванні належним йому майном - грошовими коштами, розташованими на картковому рахунку.

Оформлюючи картковий рахунок, позивач приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанк». Згідно яких, Банк має право відмовитися від здійснення видаткових операцій за рахунком клієнта у випадку виникнення вмотивованих підозр щодо використання Банку для проведення незаконних операцій. Також Банк може в передбаченому чинним законодавством порядку зупинити здійснення фінансової операції, відмовитися від встановлення (підтримання) ділових відносин (у тому числі шляхом розірвання ділових відносин) або проведення фінансової операції, а також застосувати інші застережні заходи за наявності підстав, передбачених: Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», Законом України «Про банки і банківську діяльність», Законом України «Про санкції», тощо (п. 1.1.3.2.14, 1.1.3.2.15) (а.с.82-85).

Тобто, для відмови у здійсненні видаткових операцій за рахунком клієнта у Банку, повинні бути вмотивовані підозри щодо використання установи для проведення незаконних операцій або інші визначені договором та чинним законодавством підстави.

Відповідно до ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Обмеження права власності може бути застосовано лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом.

Доказів того, що фінансові операції щодо видачі належних позивачу коштів обмежені за рішенням суду або зупинені в порядку, визначеному ст. 17 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму» в матеріалах справи відсутні.

Як відсутні і дані про включення позивача до переліку осіб, пов'язаних з провадженням терористичної діяльності або щодо яких застосовано міжнародні санкції, що мало б виключати неправомірність дій Банку, відомості про порушення провадження щодо позивача за ст. 209, 212 КК України, про порушення позивачем вимог чинного законодавства, або іншого характеру підтверджуюча інформація про отримання коштів з рахунків ОСОБА_2

Крім того, доказів звернення громадянки ОСОБА_3, на підставі якого як зазначено Банком заблоковано рахунок позивача, або будь-якої іншої особи до ПАТ КБ «ПриватБанк» та порушення Банком у зв'язку з цим внутрішнього розслідування проти клієнта ОСОБА_2 відповідачем також не надано.

Тобто, відповідачем не надано жодного належного, допустимого та беззаперечного доказу в підтвердження правомірності зупинення з червня 2015 року Банком фінансових операцій на рахунку позивача.

Банк не має права визначати та контролювати напрямки використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів приходить до висновку, що обмежуючи клієнту доступ до його грошових коштів, та до проведення інших операцій з рахунком, Банк порушує гарантоване Конституцією та іншими Законами України право власника володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. У зв'язку з чим суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо недоведеності відповідачем фактів порушення його прав, свобод та інтересів та виходячи з визначених ст. 1 ЦПК України завдань цивільного судочинства правомірно частково задовольнив позов.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не дають підстав вважати, що рішення суду ухвалене з порушенням норм права, а відтак є незаконним.

Більш того, згідно виписки по рахунку № 425797, який належить ОСОБА_2, наданого відповідачем в суд апеляційної інстанції, 13 березня 2017 року спірні кошти в розмірі 39544,85 грн. отримані позивачем (а.с.167-172).

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому, відповідно до ч. 1 ст.308 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст. 304, ст. 307, ст. 308, ст. 313, ст. 314, ст. 315, ст. 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 06 березня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя:

Судді: