Справа № 561/476/17
УХВАЛА

про відмову у задоволенні заяви про відвід судді

11 серпня 2017 року смт Зарічне

Зарічненський районний суд Рівненської області у складі:

Головуючого судді Дідика А. В.,

При секретарі Расевич Г. І.,

За участю позивача ОСОБА_1,

Представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Зарічне при розгляді цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, заяву позивача про відвід судді,-

ВСТАНОВИВ:

11 серпня 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про відвід головуючого по справі, мотивуючи свою заяву тим, що суддя на думку позивачки не зазначив у ухвалі про повернення заяви про забезпечення позову заявниці чому саме ця заява не відповідає вимогам ст. 151 ЦПК України, вважає, що суддя поставився до позивачки упереджено, не надавши оцінки доказам, які містяться у справі, що на думку позивачки ставить під сумнів обєктивність та неупередженість судді при розгляді справи. Крім того у судовому засіданні представник представник позивача зазначила, що сумнів в неупередженості виникає у зв'язку з тим, що про дату судового засідання 03 серпня 2017 року позивач довідалась із запізненням, а прибула на нього у зв'язку з наявною інформаціює на порталі Судова влада України.

В судовому засіданні позивач та її представник заяву про відвід підтримали. Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не зявився, про причини неявки суду не повідомив.

Суд, заслухавши думку осіб, що беруть участь у справі, переконаний, що підстав для задоволення заявленого відводу немає. До вказаних висновків, суд прийшов виходячи з наступного.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню відповідно до статті 9 Конституції України, ст.ст. 2, 8 ЦПК України, статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" - закріплено принцип, за яким кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи безстороннім судом. При цьому, наявність безсторонності визначається в тому числі і тим, чи забезпечує суд умови, за яких у сторін не виникало б будь-яких сумнівів у безсторонності судді та всього складу суду при розгляді даної заяви.

У ОСОБА_2 Верховного Суду України «Щодо перевищення розумних строків розгляду справ» від 25 січня 2006 р. № 1-5/45 зазначено, що критеріями оцінювання розумності строку розгляду справи є складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає в разі нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при переданні або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів для дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторного направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Чітку позицію з цього приводу висловив Європейський суду з прав людини, вказавши в своєму рішенні від 9 листопада 2006 р. у справі «Білуха проти України» (справа щодо гарантій розгляду справи незалежним і безстороннім судом): «Наявність безсторонності судді відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції має визначатися за субєктивним та обєктивним критеріями. Відповідно до субєктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто те, чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у конкретній справі. Згідно з обєктивним критерієм визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад умови, за яких були б неможливі будь-які сумніви в його безсторонності. У кожній окремій справі слід вирішувати чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, які свідчать про відсутність безсторонності суду. Що стосується субєктивного критерію, то особиста безсторонність судді презюмується, поки не надано доказів протилежного. За обєктивним критерієм слід визначити окремо поведінку судді, чи існували переконливі факти, які б давали підстави для сумнівів у його безсторонності. Це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини сумніватися, що певний суддя був небезстороннім, позиція відповідного судді є важливою, але не вирішальною. Головним є те, чи можна вважати такі побоювання обєктивно обґрунтованими. З огляду на це навіть зовнішні вияви можуть мати певне значення, або іншими словами, «правосуддя повинно не тільки здійснюватися, повинно бути також видно, що воно здійснюється».

Як на підставу для задоволення заяви про відвід позивач покликається на п. 4 ч. 1 ст. 20 ЦПК України особисту заінтересованість головуючого по справі в результатах її розгляду, одночасно жодних доказів, в підтвердження наведених ними доводів, які б давали право сумніватися у безсторонності та упередженості судді під час розгляду справи не подають, що дає підстави суду зробити висновок про голослівність таких доводів та безпідставність.

Доводи заявника про порушення судом процесуальних норм чинного законодавства є безпідставними, при прийнятті заяви про забезпечення позову, яка надійшла до суду 26 липня 2017 року та її розгляді суд керувався ч. 1 ст. 153 ЦПК України згідно якої така заява розглядається судом у день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Крім того виключає неупередженість судді той факт, що відповідач по справі також не зявляється для участі у судових засіданнях.

Що стосується тверджень відповідача про неотримання ним копії ухвали про відкриття провадження у справі від 27 липня 2017 року та копії ухвали про повернення заяви про забезпечення позову, то такі спростовуються тим, що зазначені документи відправлені канцелярією суду засобами поштового звязку вчасно. Крім того позивач та його представник не обмежені у праві на поданя заяви до суду, через канцелярію, про отримання повідомлень та викликів до суду в електронній формі та за допомогою SMS повідомлень.

За змістом ст. 20 ЦПК України обставинами, що викликають сумнів у обєктивності та неупередженості судді, можуть бути незаконні дії судді під час розгляду справи, ігнорування законних вимог сторони, створення перешкод для реалізації процесуальних прав, нерівне ставлення до сторін, нетактовна поведінка судді тощо. Для того, щоб ці обставини були покладені в основу заяви про відвід вони повинні бути доведеними.

При розгляді справи по суті суд керується нормами Конституції України, Закону України «Про судоустрій і статус суддів», нормами цивільно-процесуального закону, з врахуванням Конвенції про захист прав людини та основних свобод та судової практики Європейського суду, які згідно ст. 17 Закону України від 23.02.2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» підлягають застосуванню як джерело права, під час здійснення провадження в справі судом дотримано основні засади та принципи цивільного судочинства, судом виконано основні завдання цивільного судочинства, такі як справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільної справи з метою надання своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту порушеного права та розгляду справи в розумні строки, передбачені практикою Європейського суду. Судовий процес відбувається на засадах диспозитивності та змагальності, суд здійснює правосуддя на засадах рівності всіх учасників процесу перед законом і судом, сприяє сторонам у витребуванні доказів у справі та вживає заходів до невиправданих зловживань сторонами своїми процесуальними правами.

Викладені у заяві обставини не є підставою для відводу судді в розумінні п.2 ч.1 ст.20 ЦПК України.

При розгляді даної справи головуючий по справі суддя Дідик А. В. діє відповідно до закону, а тому відсутні правові підстави для задоволення заяви позивача про відвід.

Заяву про відвід суд розцінює, як свідоме затягування судового процесу та порушення розумних строків розгляду справи, достатніх для надання своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту порушеного права, мотиви відводу, вважає необґрунтованими та надуманими, обставин, які б викликали сумнів у обєктивності та неупередженості судді, немає, а тому заява про відвід до задоволення не підлягає.

Керуючись ст. ст. 9, 124,126-130 Конституції України, п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 17 Закону України від 23.02.2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 р., ст. ст. 2, 8 20, 24 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про відвід судді Дідика А. В. залишити без задоволення.

Суддя А. В. Дідик