Справа № 648/1040/17
Провадження № 2/648/553/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2017 року Білозерський районний суд Херсонської області в складі:

головуючого судді Рибас А.В.,

при секретарі Кравченко В.Ю.,

за участю

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в смт.Білозерка Херсонської області цивільну справу за позовом Вищого державного навчального закладу України «Українська медична стоматологічна академія» до ОСОБА_2 про стягнення коштів за навчання,-

в с т а н о в и в :

Вищий державний навчальний заклад України «Українська медична стоматологічна академія» (далі Академія або позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просив стягнути з відповідача на користь держави в особі позивача кошти, витрачені на навчання останнього у Вищому Державному навчальному закладі «Українська медична стоматологічна академія», в сумі 55738 грн. 38 коп. та понесені судові витрати по справі у розмірі 1600 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 01.09.2006 року ОСОБА_2 був зарахований студентом стоматологічного факультету Академії та 01.09.2006 року між ним та Академією укладено угоду №081 про підготовку фахівця з вищою освітою, за умовами якої позивач зобов'язувався здійснити якісну теоретичну і практичну підготовку фахівця з вищою освітою згідно з навчальними планами та програмами та вимогами кваліфікаційних характеристик, а студент ОСОБА_2 зобов'язувався оволодіти усіма видами професійної діяльності і прибути після закінчення Академії за місцем направлення та відпрацювати не менше трьох років.

16 червня 2011 року рішенням екзаменаційної комісії ОСОБА_2 присвоєно кваліфікацію лікаря-стоматолога та 30.06.2011 року відповідачу видано Диплом спеціаліста серії НОМЕР_1, ОСОБА_2 отримав направлення №83 на роботу до УОЗ Херсонської ОДА, Киселівська ЛА Білозерського району на посаді лікаря-стоматолога, проте відповідач був звільнений з роботи за власним бажанням, тобто не виконав свої зобов'язання відпрацювати не менше трьох років, відповідно до умов угоди, що передбачає правові наслідки, встановлені законом та угодою, у зв'язку з чим зобов'язаний відшкодувати витрати за навчання до державного бюджету. На адресу ОСОБА_2 були направлені повідомлення про необхідність відшкодування до державного бюджету вартості навчання в установлений строк, проте відповідач вказану вимогу проігнорував та кошти за навчання не перерахував, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Просить стягнути 28343 грн. 82 коп. витрат на навчання та 27394 грн. 56 коп. отриманої відповідачем стипендії за час навчання в загальній сумі 55738 грн. 38 коп.

У судове засідання представник позивача не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив справу розглядати без його участі.

Відповідач ОСОБА_2 до судового засідання не з'явився, надав повноваження здійснювати представництво своїх інтересів адвокату ОСОБА_1 Представник відповідача позовні вимоги не визнав та надав письмові заперечення, у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що стипендія не є витратами на навчання та не підлягає стягненню, а також на те, що роботодавець порушив вимоги Закону України «Про охорону праці» та умови трудового договору, не виконав свої зобов'язання щодо забезпечення належних умов праці та забезпечення відповідача житлом, останній інформував роботодавця про недотримання встановлених законодавством санітарних вимог та, оскільки будь якому працівнику гарантовані безпечні умови праці та право на звільнення за власним бажанням, якщо з вини роботодавця вони не забезпечені, звільнився за власним бажанням з 24.12.2014 року.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представника відповідача, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

З матеріалів справи вбачається, що наказом ректора Вищого державного навчального закладу «Українська медична стоматологічна академія» № 362-У від 01.08.2006 року ОСОБА_2 зараховано студентом 1 курсу Академії та 01 вересня 2006 року, між позивачем та відповідачем укладена типова угода (далі Угода) про підготовку фахівців з вищою освітою №081, згідно якої ОСОБА_2 зобов'язаний прибути після закінчення вищого навчального закладу на місце направлення і відпрацювати не менше трьох років. У разі відмови їхати за призначенням відшкодувати до державного бюджету вартість навчання у встановленому порядку.

Згідно наданого позивачем кошторису та довідки витрат коштів державного бюджету на навчання випускника 2011 року ОСОБА_2, вартість освітньої послуги спеціаліста бюджетної форми навчання Вищого державного навчального закладу «Українська медична стоматологічна академія» складає 28343 грн. 82 коп. та одержана відповідачем стипендія становить 27394 грн. 56 коп., разом витрати становлять 55738 грн. 38 коп.

16 червня 2011 року рішенням екзаменаційної комісії ОСОБА_2 присвоєно кваліфікацію лікаря-стоматолога та 30.06.2011 року відповідачу видано Диплом спеціаліста серії НОМЕР_1.

Згідно направлення на роботу №83, ОСОБА_2, який закінчив державний навчальний заклад України «Українська медична стоматологічна академія» в червні 2011 року за спеціальністю 7.110106 Стоматологія, направляється для роботи на посаді лікаря-стоматолога з місячним окладом згідно штатного розпису, забезпечити кімнатою. Дата прибуття 01.08.2011 року.

Відповідач прибув за місцем направлення та наказом управління охорони здоров'я Херсонської обласної державної адміністрації від 01.07.2011 року № 280-к, ОСОБА_2 зарахований до інтернатури з 01 серпня 2011 року із подальшим працевлаштуванням за спеціальністю «стоматологія» в Чорнобаївську ЛА Білозерського району. База інтернатури - міська стоматологічна поліклініка. Інтернатура за рахунок Чорнобаївської ЛА Білозерського району.

Наказом № 173 від 30.07.2011 року, ОСОБА_2 прийнятий на посаду лікаря - інтерна за спеціальністю «Стоматологія» з 01.08.2011 року в Чорнобаївську амбулаторію. База інтернатури міська стоматологічна поліклініка. Інтернатура за рахунок КП «Білозерська ЦРЛ». 25.06.2013 року ОСОБА_2 присвоєне звання лікаря-спеціаліста за спеціальністю «стоматологія».

Наказом по КП «Білозерська ЦРЛ» від 29.06.2013 року, ОСОБА_2 переведений на посаду лікаря-інтерна зі стоматології стоматологічного кабінету с.Чорнобаївка КП «Білозерська «ЦРЛ» з 01.07.2013 року.

01 серпня 2013 року між Комунальним підприємством «Білозерська центральна районна лікарня» та ОСОБА_2 укладено строковий трудовий договір №1, згідно якого ОСОБА_2 прийнятий на посаду лікаря-стоматолога на строк з 01.08.2013 року до 31.07.2016 року та договір про повну матеріальну відповідальність. Наказом по КП «Білозерська ЦРЛ» №146 від 01.08.2013 року, ОСОБА_2 переведений на посаду лікаря-стоматолога стоматологічного кабінету с.Музиківка з 01.08.2013 року.

Відповідно до п.п.3.3 строкового трудового договору №1 від 01.08.2013 року, працівнику з боку Підприємства надаються гарантії та компенсації, визначені законодавством про працю, відповідно до п.п.3.5 договору, працівник забезпечується житлом (кімнатою).

Під час дослідження за клопотанням представника відповідача письмових доказів, які містяться в матеріалах цивільної справи №648/1128/15-ц, встановлено, що відповідач у грудні 2014 року службовими записками, спрямованими працедавцю - КП «Білозерська центральна районна лікарня» рекомендованою кореспонденцією, інформував працедавця про неналежні умови праці - невідповідність температурного режиму у приміщенні державним стандартам (з листопада 2014 року на 08.00 годину - початок прийому пацієнтів, температура становила +9С, замість встановленої норми у +19-+21 С), неможливість вести прийом пацієнтів та часті респіраторні захворювання відповідача через перебування в холодному приміщенні, а також повідомляв про вимикання електропостачання у стоматологічному кабінеті, в зв'язку з чим неможливо проводити маніпуляції та лікувальні процедури.

Наказом по КП «Білозерська ЦРЛ» № 9 від 22.01.2015 року ОСОБА_2 звільнений з посади лікаря-стоматолога стоматологічного кабінету с.Музиківка з 24.12.2014 року згідно ст.38 КЗпП України за власним бажанням, пропрацювавши 1 рік 5 місяців.

Згідно ч.2 ст.52 Закону України «Про освіту» випускники вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, направляються на роботу і зобов'язані відпрацювати за направленням і в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст.56 Закону України «Про вищу освіту» від 17.01.2002 року випускник вищого навчального закладу, який навчався за державним замовленням і якому присвоєно кваліфікацію фахівця з вищою освітою певного освітньо-кваліфікаційного рівня, працевлаштовується на підставі направлення на роботу відповідно до угоди, укладеної між замовником, керівником вищого навчального закладу та випускником.

Згідно із п. 6 Постанови Кабінету Міністрів України від 22 серпня 1996 р, N992 «Про порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням», згідно із угодою випускник зобов'язаний глибоко оволодіти всіма видами професійної діяльності, передбаченими відповідною кваліфікаційною характеристикою, та відпрацювати у замовника не менше трьох років, а вищий навчальний заклад забезпечити відповідні якість та рівень підготовки фахівця з вищою освітою.

Відповідно до п.8, 14 вищевказаного Порядку, випускники, які уклали угоду з вищим навчальним закладом після зарахування на навчання, повинні відпрацювати за місцем призначення не менше трьох років. У разі неприбуття молодого фахівця за направленням або відмови без поважної причини приступити до роботи за призначенням, звільнення його з ініціативи адміністрації за порушення трудової дисципліни, звільнення за власним бажанням протягом трьох років випускник зобов'язаний відшкодувати у встановленому порядку до державного бюджету вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати.

Відповідно до ч.3 ст.43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до ст.1 Кодексу законів про працю України, цей кодекс регулює трудові відносини всіх працівників. Законодавство про працю встановлює високий рівень умов праці, всемірну охорону трудових прав працівників.

Згідно із ст.2 КЗпП України, працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Працівники мають право на здорові і безпечні умови праці.

Відповідно до ст.5 Закону України «Про охорону праці», умови трудового договору не можуть містити положень, що суперечать законам та іншим нормативно-правовим актам з охорони праці. Під час укладання трудового договору роботодавець повинен проінформувати працівника під розписку про умови праці та про наявність на його робочому місці небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, можливі наслідки їх впливу на здоров'я та про права працівника на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до законодавства і колективного договору.

Частиною першою статті 6 Закону України «Про охорону праці» передбачено, що умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам законодавства.

Згідно із частиною 2 ст.6 вищевказаного закону, працівник має право відмовитися від дорученої роботи, якщо створилася виробнича ситуація, небезпечна для його життя чи здоров'я або для людей, які його оточують, або для виробничого середовища чи довкілля. Він зобов'язаний негайно повідомити про це безпосереднього керівника або роботодавця.

Відповідно до ч.4 ст.6 Закону України «Про охорону праці», працівник має право розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо роботодавець не виконує законодавства про охорону праці, не додержується умов колективного договору з цих питань.

Відповідно до ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення в якому одна сторона зобов'язана вчинити на користь другої сторони певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст.11 ЦК України, згідно якої цивільні права та обов'язки, виникають, із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства і в установлений строк відповідно до умов договору.

Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до п.4 ч.1 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, зокрема відшкодування збитків

Згідно ст.901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона зобов'язується за завданням другої сторони надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст.904 ЦК України, за договором про безоплатне надання послуг замовник зобов'язаний відшкодувати виконавцеві усі фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Положення частини першої цієї статті застосовуються також у випадках, коли неможливість виконати договір про безоплатне надання послуг виникла з вини замовника або внаслідок непереборної сили.

Згідно із п.1 ч.1ст.1215 ЦК України, не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі з наступних підстав.

Позивач прибув у визначений термін до місця працевлаштування, визначеного Угодою та направленням на роботу №83, при цьому не був зарахований до штату на місце направлення в Киселівській ЛА КП «Білозерська центральна районна лікарня», що звільняє його від виконання обов'язків відпрацювати три роки на посаді лікаря - стоматолога стоматологічного кабінету с.Музиківка. Працедавцем не додержані умови законодавства щодо охорони праці та не виконані умови строкового трудового договору №1 від 01.08.2013 року щодо забезпечення відповідача житлом та створення безпечних та належних умов праці, згідно із встановленими законодавством державними стандартами, в зв'язку з чим суд дійшов висновку, що відповідач діяв в межах гарантованого йому Конституцією України права на належні, безпечні і здорові умови праці, скориставшись правом на звільнення відповідно до Закону України «Про охорону праці».

Враховуючи, що ніхто не може бути примушений до праці в небезпечних для життя та здоров'я умовах, суд не вбачає вини відповідача у порушенні умов договору про надання послуги з навчання, укладеного з позивачем, що виключає цивільну відповідальність відповідача за невиконання зобов'язання та його обов'язок відшкодувати витрати на навчання.

Крім того, суд вважає, що виплачена відповідачу стипендія є видом грошової допомоги (соціальним платежем), надана відповідачу як засіб до існування та не є витратами на навчання. Оскільки позивачем виплату вказаної стипендії здійснено добровільно, за відсутності рахункової помилки з його боку або недобросовісності відповідача, відповідно до ст.1215 ЦК України, в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача 27394 грн. 56 коп. стипендії необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 30, 60, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 525, 526, 610, 611, 901, 904 ЦК України, Законом України «Про охорону праці», суд, -

у х в а л и в :

В задоволенні позову Вищого державного навчального закладу України «Українська медична стоматологічна академія» до ОСОБА_2 про стягнення коштів за навчання - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Херсонської області через Білозерський районний суд Херсонської області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня виготовлення повного тексту рішення суду.

Суддя Рибас А.В.