У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 вересня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Рівненської області в складі суддів: Боймиструка С.В., Григоренко М.П., Ковальчук Н.М.,

секретар судового засідання: Демчук Ю.Ю.,

з участю: ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Зарічненського районного суду Рівненської області від 26 липня 2017 року за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову в справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Зарічненського районного суду від 26 липня 2017 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя повернуто заявниці.

У поданій на вказану ухвалу апеляційній скарзі апелянт вважає її незаконною, необґрунтованою та прийнятою з порушенням норм процесуального права.

Вказує на те, що позовна заява про поділ спільного майна подружжя до суду першої інстанції була подана 19 липня 2017 року, заява про забезпечення позову 26 липня 2017 року. При подачі позовної заяви, як додатки до неї, надано копію державного акта на право власності на земельну ділянку та копію паспорта на забудову земельної ділянки, а тому вважає, що були всі необхідні документи для розгляду її заяви про забезпечення позову.

Зазначає про те, що у відповідача ще до її звернення за захистом своїх прав та інтересів до суду, неодноразово був намір здійснити відчуження спірної земельної ділянки. Останнє оголошення про продаж спірної нерухомості було опубліковано в газеті "Полісся" за 13 липня 2017 року.

Вважає помилковими покликання в оскаржуваній ухвалі на те, що у випадку ймовірного продажу майна вимагатиметься її згода в силу ст. 65 СК України. Оскільки, незавершене будівництво в експлуатацію не введене та у встановленому законом порядку не зареєстровано та відомості про нього не внесені до реєстру речових прав, а земельна ділянка № АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1 була набута відповідачем ОСОБА_3 внаслідок приватизації, а тому відповідно до п.5 ч.1 ст. 57 СК України являється його особистою приватною власністю та її дозволу на відчуження, разом з незавершеним будівництвом, яке здійснене за їх спільні кошти не потребує.

Враховуючи викладене, вказує на те, що відповідач може розпорядитися даним незавершеним будівництвом та відчужити його на користь невідомих осіб самостійно, що в свою чергу ускладнить або навіть зробить неможливим виконання рішення суду.

З цих підстав просить ухвалу Зарічненського районного суду від 26 липня 2017 року скасувати і ухвалити нову, якою задовольнити заяву позивача про забезпечення позову.

Представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_1 в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримала та просила її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 у встановленому законом порядку, завчасно був повідомлений про час і місце розгляду справи, однак до суду не з'явився і причин неявки суду не повідомив, а тому колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду справи за його відсутності.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Повертаючи заяву про забезпечення позову заявниці, суд першої інстанції прийшов до висновку, що в заяві не вказано на дії, які вживаються зі сторони відповідача та спрямовуються ним на відчуження спірного нерухомого майна або на зменшення його вартості, та не надано доказів існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову та не надано належних доказів у підтвердження наміру відповідача здійснити відчуження на користь третіх осіб спільне майно.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком місцевого суду виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України,суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв'язку з якими необхідно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, інші відомості, потрібні для забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно ч. 1 ст. 152 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов'язку вчинити певні дії. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як вбачається з матеріалів справи, 24 липня 2017 року (згідно штампу суду) ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя.

Звернувшись 25 липня 2017 року до суду із заявою про забезпечення позову, позивач просила забезпечити вказаний позов шляхом накладення арешту на нерухоме майно, а саме : земельну ділянку площею 0,13 за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер ділянки НОМЕР_1.

Як підставу необхідності забезпечення вказаного позову зазначала про те, що відповідач ОСОБА_3 може розпорядитися даним незавершеним будівництвом та відчужити на користь невідомих осіб, що ускладнить або навіть зробить неможливим виконання рішення суду. Як доказ намагань відчуження майна відповідачем було надано оголошення про його продаж, розміщене в місцевій газеті.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції, з'ясував, що між сторонами дійсно виник та існує цивільно-правовий спір щодо поділу спільного майна подружжя.

Разом з тим, висновок місцевого суду, що в заяві про забезпечення позову не наведено жодного доводу стосовно того, як невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду є передчасним.

В заяві про забезпечення позову зазначено, що відповідач може відчужити незавершене будівництвом майно, що являється спільним майном подружжя, про наміри такого відчуження свідчить оголошення в газеті "Полісся" за 13.07.2017 року, копію якої було долучено як доказ до апеляційної скарги.(а.с.18).

Відповідно до абзацу 2,3 п.7 названої вище постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року, питання про забезпечення позову вирішує суддя одноособово або суд у судовому засіданні (залежно від стадії розгляду справи) в день надходження заяви.

Ухвала про забезпечення позову постановляється в порядку, визначеному ст. 209 ЦПК і повинна включати мотивувальну частину, де поряд із зазначенням мотивів, із яких суд (суддя) дійшов висновку про обґрунтованість припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, наводиться посилання на закон, яким суд керувався при постановленні ухвали.

Повертаючи заяву про забезпечення позову, маючи сумніви, щодо її обґрунтування та наслідків невжиття заходів забезпечення, місцевий суд для дачі пояснень сторони до суду не викликав, не пересвідчився в обґрунтованості припущення утруднення в майбутньому виконання рішення суду в справі.

При цьому місцевим судом також не враховано, що в разі задоволення вимог позивачки, а також відчуження відповідачем незавершеного будівництвом майна призведе до породження нового судового провадження з вимогами до нового власника цього майна, про визнання укладених договорів недійсними, що утруднить захист права, яке вона вважає порушеним.

Заходи забезпечення позову носять тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті, тобто не обмежують відповідача в його праві користування та володіння на час дії обтяження.

Щодо вимоги апелянта про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, яке належить відповідачу ОСОБА_3 та на якому розміщене спірне незавершене будівництво житлового будинку та господарських споруд, а саме : земельну ділянку площею 0,13 га за адресою : АДРЕСА_1 кадастровий номер земельної ділянки - НОМЕР_1, то відповідно до роз'яснень даних в абзаці 2 п.1 та абзаці 1 п.7 згаданої вище Постанови Пленуму, слід зазначити, що в стадії апеляційного провадження на розгляді перебуває не справа розглянута по суті, а лиш виділені з неї матеріали стосовно забезпечення позову, тому приймати рішення про його забезпечення має суд в провадженні якого перебуває справа.

На даний час вона перебуває в суді першої інстанції та по суті не вирішена.

Оскільки висновки місцевого суду є передчасними і такими, що не ґрунтуються на матеріалах справи, та зважаючи на недотримання порядку, встановленого для вирішення заяви, відповідно до п. 3 ст. 312 ЦПК України оскаржувана ухвала підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст.303,307,312,313-315,324-325 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Зарічненського районного суду від 26 липня 2017 року скасувати, а питання про забезпечення позову передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному провадженні не підлягає.

Головуючий : С.В. Боймиструк

Судді: М.П. Григоренко

Н.М. Ковальчук