АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4403/17 Справа № 204/5900/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Тітова І. В. Доповідач - Куценко Т.Р.
Категорія 81
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 серпня 2017 року м. Дніпро

22 серпня 2017 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого Куценко Т.Р.

суддів Демченко Е.Л., Максюти Ж.І.

при секретарі Синенко Є.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою

Дніпропетровського обласного військового комісаріату,

на рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 03 листопада 2015 року по справі за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області до Дніпропетровського обласного військового комісаріату про стягнення переплати пенсії, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2015 року позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення з відповідача надмірно виплаченої пенсії. Позивач вказував на те, що під час перевірки особово-пенсійної справи ОСОБА_1 було виявлено технічну помилку при введені найменування посади до електронної бази даних, що призвело в подальшому до невірно встановленого розміру посадового окладу. У зв`язку з зазначеною помилкою відповідача, виникла переплата пенсії виплаченої ОСОБА_1 за період з 01 січня 2008 року по 31 серпня 2014 року в розмірі 23 619, 26 грн.

Посилаючись на те, що вимоги фонду щодо повернення суми переплати пенсії відповідачем були проігноровані, позивач просив стягнути з нього вказані грошові кошти на свою користь /а.с.1-6/.

Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 03 листопада 2015 року позовні вимоги Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області задоволено в повному обсязі, стягнуто з відповідача на користь позивача суму надмірно виплаченої пенсії за період з 01 січня 2008 року по 31 серпня 2014 року в розмірі 23 619, 26 грн., виплаченої пенсіонеру ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вирішено питання щодо розподілу судових витрат /а.с.45-48/.

В апеляційній скарзі відповідач просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволені заявлених позовних вимог відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що судом неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи /а.с.57-60/.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що скарги підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходиться на обліку головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію за вислугу років відповідно до ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ, що підтверджується матеріалами справи.

11 серпня 2014 року Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області отримало від ІНФОРМАЦІЯ_2 лист № 7/740/3 з додатками 2-х довідок про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 /а.с.7,8/.

Відповідно до зазначеного листа та довідок Дніпропетровський обласний військовий комісаріат посилається на те, що під час перевірки особово-пенсійної справи ОСОБА_1 виявлена технічна помилка при введені найменування посади до електронної бази даних, що призвело в подальшому до неправильно встановленого розміру посадового окладу.

У зв`язку з зазначеною помилкою Дніпропетровського обласного військового комісаріату, виникла переплата пенсії виплаченої ОСОБА_1 за період з 01 січня 2008 року по 31 серпня 2014 року в розмірі 23 619, 26 грн.

Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області не одноразово звертався до Дніпропетровського обласного військового комісаріату з пропозицією останньому повернути зазначену суму переплати пенсії самостійно, проте відповідачем дані вимоги були проігноровані /а.с.11,12,13, 14,15/.

Посилаючись на вказані обставини Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області звернувся до суду з даними позовними вимогами.

Ухвалюючи рішення по справі суд першої інстанції виходив з того, що спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Проте з таким висновком суду погодитись не можна, з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

У п. 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 3 від 01березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» зазначено, що суди мають виходити з того, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Як вже було зазначено вище, позивач звернувся до суду з позовними вимогами до Дніпропетровського обласного військового комісаріату, тобто даний спір виник між юридичною особою та суб`єктом владних повноважень.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Колегія суддів дійшла висновку, що зазначена справи повинна бути розглянута у порядку адміністративного судочинства з наступних підстав.

За положеннями ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції, це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Частиною 1 ст. 6 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до ст. 162 КАС України до повноважень суду у разі задоволення адміністративного позову входить: визнання протиправними рішення суб`єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення; зобов`язання відповідача вчинити певні дії; зобов`язання відповідача утриматися від вчинення певних дій; стягнення з відповідача коштів. Крім того, суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 17 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 18 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні усі адміністративні справи щодо спорів з суб`єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Статтями 3, 6 та 50 КАС України встановлено, що справою адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
Отже враховуючи наведені норми закону та дослідивши обставини по справі, колегія суддів приходить до висновку, що справа не підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства.
За таких обставин ухвалене у справі судове рішення підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі з підстав, передбачених ст. 205, ч.1 ст. 310 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 310, 315 ЦПК України, колегії суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_2 , - задовольнити частково.

Рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 03 листопада 2015 року скасувати.

Провадження по справі за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області до Дніпропетровського обласного військового комісаріату про стягнення переплати пенсії закрити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко
Ж.І. Максюта