Справа № 621/37/17
Провадження № 2/621/346/17
11 серпня 2017 року м. Зміїв
Зміївський районний суд Харківської області у складі:
головуючого - судді Шахової В.В.,
за участю секретаря - Міненко Н.Є.,
розглянувши в приміщенні суду в м. Змієві у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Служба у справах дітей Зміївської державної адміністрації Харківської області про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон дитини без згоди батька, -
ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2, третя особа Служба у справах дітей Зміївської державної адміністрації Харківської області про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька, в якому просила суд: надати ОСОБА_1 дозвіл на тимчасовий виїзд ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за кордон до країн ближнього та дальнього зарубіжжя без дозволу та супроводу батька дитини до досягнення дитиною 16 років до ІНФОРМАЦІЯ_2. В обґрунтування своїх вимог послалася на те, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 03.12.2009 року. В період перебування у шлюбі у них народилась донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає разом з матір`ю. Вона матеріально утримує та належним чином піклується про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.З часу розірвання шлюбу відповідач участі та догляді за дитиною не бере, розвитком дитини не цікавиться, матеріальна допомога на утримання та розвиток дитини, яку надає відповідач, не відповідає прожитковому мінімум дитини. Відповідач безпідставно чинить перешкоди у здійсненні заходів спрямованих на покращення здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Зокрема, відповідач відмовляється надати дозвіл на виїзд дитини за кордон для відпочинку та оздоровлення. Крім того, дівчина з 2009 року по теперішній час займається в Народному художньому колективі, який приймає участь у фестивалях та конкурсах. Тому позивачка змушена звернутись з вказаним позовом та просить його задовольнити.
В судове засідання позивачка та її представник не з'явились, надавши до суду заяву про розгляд справи в їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, у разі неявки відповідача не заперечують проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причину нявки суду не повідомив.
Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлен належним чином, причини неявки суду не повідомив.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, по наявним в матеріалах справи доказам, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано 3 грудня 2009 року. (а.с.9)
ОСОБА_3 народилась в м.Одесі ІНФОРМАЦІЯ_1, батьками зазначені: батько - ОСОБА_2, мати - ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про народження.(а.с.6)
З довідки №180 від 07.122016 року виданої на ім'я ОСОБА_3 вбачається, що вона з 2009 року і по теперішній час займається у Народному художньому колективі «Хореографічний ансамбль «Сюрприз» Комунального позашкільного учбового закладу «Одеський дім дитячої та юнацької творчості «Домінанта». На батьківських зборах присутня мати, на фестивалях та конкурсах, які проходять у містах України дитину супроводжує тільки мати. Батько за час навчання у вказаному закладі не з`являвся.
Підставою для звернення до суду з вказаним позовом позивачка зазначила відмову відповідача у наданні дозволу на виїзд доньки.
Відповідно до ст. 51 Конституції України турбота про дітей, їх виховання є рівним правом і обов'язком батьків.
У відповідності до ч.3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Статтею 141 СК України визначена рівність обсягу прав і обов'язків батьків відносно дитини, незалежно від розірвання шлюбу чи проживання їх окремо від дитини.
Принцип загальної і рівної відповідальності обох батьків за виховання та розвиток дитини закріплений і нормами міжнародного права. Статтею 18 Конвенції про права дитини проголошено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Рівності прав і обов'язків батьків стосовно дітей необхідно дотримуватися незалежно від наявності або відсутності шлюбу між ними.
Особисте немайнове право на свободу пересування фізичної особи закріплене ст. 313 ЦК України. Згідно з ч. 3 даної статті фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.
Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України, і в'їзду в Україну громадяни України», Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57, Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1995 року № 231.
Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право
на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.
Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1995 року № 231, визначено, зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон.
Пунктом 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Для дітей віком від 14 до 18 років у заяві зазначається відсутність обставин, що обмежують згідно із законодавством право їх виїзду за кордон.
Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків (п. 4). Відповідно до п. п. 1.4 даних Правил виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.
Отже за змістом наведених норм, питання про виїзд за кордон дитини, яка не досягла шістнадцятирічного віку, у разі відсутності згоди одного з батьків, вирішується судом за позовом іншого з батьків зі з'ясуванням питання про державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування дитини у цій державі, мети виїзду.
Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
Чинним законодавством передбачено можливість вирішувати питання про надання дозволу саме на конкретний виїзд дитини за кордон без згоди батька (одноразовий), з визначенням його початку і закінчення. Інше розуміння змісту нормативних актів та допустимість неодноразових виїздів дитини за кордон без згоди батька на підставі одного рішення суду є грубим порушенням права одного з батьків на спілкування з дитиною та на участь у її вихованні, закріпленого ст.ст. 141,157 СК України.
Крім того, не можуть бути задоволені позовні вимоги щодо захисту права, яке може бути порушене в майбутньому і щодо якого невідомо, чи буде воно порушене, зокрема, вимоги про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди одного з батьків, оскільки невідомо, чи буде необхідність в отриманні дозволу, а якщо і настане така необхідність, можливо, відповідач безперешкодно його надасть.
Відповідно до ст.ст.15,16 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Так, об'єктом захисту позовного провадження є порушене, невизнане або оспорюване право чи охоронюваний законом інтерес.
На підставі викладеного, керуючись ст.313 ЦК України, ст.ст.141,157 Сімейного кодексу України, ст.11 Закону України «Про охорону дитинства»,ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57, Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1995 року № 231, керуючись ст.ст.3,10,57-60,88, 169,208,209,212-215,218 ЦПК України, суд ,-
В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Служба у справах дітей Зміївської державної адміністрації Харківської області про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон дитини без згоди батька - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі в 10 денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги або в порядку ч. 1 ст. 294 ЦПК України.

Суддя: