У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

суддів:Завгородньої І.М., Мазур Л.М., Попович О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про розподіл майна подружжя, за зустрічним позовом про розподіл майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя

від 25 березня 2016 року та рішення апеляційного суду Запорізької області

від 14 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2016 року позивач звернулася до суду з даним позовом, зазначивши в його обґрунтування, що з 09 травня 2005 року по 08 грудня 2014 рік перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7,

ІНФОРМАЦІЯ_2.

За період шлюбу ними придбано:

- житловий будинок АДРЕСА_1 загальною площею 46,9 кв. м, розташований на земельній ділянці площею 380 кв. м з відповідними побутовими та господарськими будівлями та спорудами (літера В - житловий будинок, цегляний, житловою площею 8,7 кв. м, В1 - житлова прибудова, цегляна, житловою площею - 22,9 кв. м, 10 - цоколь паркану,

11 - паркан, 15 - хвіртки, 7 - водопровід, 12 - паркан, 9 - ворота, 13 - паркан,

І - замощення, 14 - ворота), який придбаний ними під час шлюбу на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 02 вересня 2011 року, вартість якого становить 300 000 гривень;

- автомобіль марки «Mitsubishi Lancer», державний номерний знак

НОМЕР_1, 01 січня 2008 року випуску, ринкова вартість якого складає

180 000 гривень.

Посилаючись на те, що позивач не має можливості працювати у зв'язку з доглядом за дитиною-інвалідом та враховуючи, що спірний будинок є єдиним місцем її проживання, просила суд поділити в натурі майно, яке належить їм на праві спільної сумісної власності, збільшивши її частку в спільному майні

до 2/3 частин; виділивши їй у власність житловий будинок АДРЕСА_1, розташований на земельній ділянці площею (кадастровий номер НОМЕР_3) з відповідними побутовими та господарськими будівлями та спорудами, а відповідачу - автомобіль марки «Mitsubishi Lancer», державний номерний знак НОМЕР_1, стягнувши на її користь грошову компенсацію за різницю у вартості виділеного в натурі майна в розмірі 20 000 гривень.

У грудні 2016 року ОСОБА_5 звернувся до суду із зустрічним позовом, зазначивши в його обґрунтування, що з 09 травня 2005 року по 08 грудня 2014 рік перебував у зареєстровано шлюбі з ОСОБА_4, за час якого ними за спільні кошти придбано: житловий будинок АДРЕСА_1 та автомобіль марки «Mitsubishi Lancer», державний номерний знак НОМЕР_1,

01 січня 2008 року випуску.

Враховуючи те, що спірний автомобіль зареєстрований його ім'я та знаходиться у його володінні та користуванні, а його поділ є неможливим, просив суд розділити майно, набуте ними під час шлюбу, припинивши право спільної власності подружжя на спірний автомобіль зі сплатою на користь ОСОБА_4 компенсації в розмірі вартості Ѕ частини автомобіля - 90 000 гривень з визнанням за ним права власності на Ѕ частину спірного житлового будинку.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25 березня

2016 року у задоволенні первісного позову відмовлено.

Зустрічний позов задоволено.

Житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 визнано спільним сумісним майном, набутим у період шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Розділено спільне майно між сторонами в рівних частках.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на Ѕ частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на Ѕ частину житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Припинено право власності на житловий будинок за вказаною адресою за ОСОБА_4

Розділено спільне майно подружжя - автомобіль Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер НОМЕР_1, 01.01.2008 року випуску, кузов

№ НОМЕР_2, вартістю 166 621 грн. 83 коп. в рівних частинах.

Визнано право власності на автомобіль Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер НОМЕР_1, 01.01.2008 року випуску, за ОСОБА_5

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 в порядку компенсації Ѕ частини вартості автомобіля - 83 310 грн. 91 коп.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 14 червня 2016 року рішення суду першої інстанції в частині визнання права власності на автомобіль та стягнення грошової компенсації скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення.

Позов ОСОБА_5 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на Ѕ частину автомобіля Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер НОМЕР_1, 01.01.2008 року випуску, кузов № НОМЕР_2.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на Ѕ частину автомобіля Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер НОМЕР_1, 01.01.2008 року випуску, кузов № НОМЕР_2.

В решті позову щодо порядку поділу автомобіля відмовлено.

Решту рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення первісного позову, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з правилами ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. При цьому суд касаційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість постановлених судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, та доводів касаційної скарги.

Ухвалюючи рішення про поділ будинку, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив з того, що спірний будинок придатний сторонами за час шлюбу та, врахувавши відсутність доказів на підтвердження обставин, що дають підстави для відступлення від засад рівності часток, дійшов обґрунтованого висновку про визнання права власності на будинок по Ѕ частині за кожним на підставі ст. ст. 69, 70 СК України.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині визнання права власності на автомобіль та стягнення грошової компенсації та ухвалюючи в цій частині нове рішення, апеляційний суд виходив з того, що відповідно до

ч. ч. 4, 5 ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Встановивши відсутність згоди ОСОБА_4 на отримання грошової компенсації, а також, що ОСОБА_5 не вчинив дій, передбачених

ч. 5 ст. 71 СК України щодо попереднього внесення грошової суми на депозитний рахунок суду, дійшов обґрунтованого висновку про поділ автомобіля шляхом визнання по Ѕ частині із залишенням його у спільній частковій власності сторін, що узгоджується з правовими позиціями, викладеними у Постановах Верховного Суду України у справах № 6-2784цс15 від 24 лютого 2016 року та № 6-2811цс15 від 30 березня 2016 року.

Оскільки доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судами допущено порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, які передбачені ст.ст. 338 - 341 ЦПК України як підстави для скасування рішень, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25 березня

2016 року в незміненій частині та рішення апеляційного суду Запорізької області від 14 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І.М. Завгородня Л.М. Мазур О.В. Попович