Ухвала

іменем україни

9 серпня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Висоцької В.С., Завгородньої І.М.,

Карпенко С.О., Ситнік О.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Запоріжтрансформатор» про визнання наказів незаконними, поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Запоріжтрансформатор» на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16 жовтня 2015 року та рішення апеляційного суду Запорізької області від 11 лютого 2016 року,

встановила:

У січні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом до публічного акціонерного товариства «Запоріжтрансформатор» (далі -

ПАТ «Запоріжтрансформатор»), посилаючись на те, що 8 вересня 1987 року по 29 грудня 2014 року він працював у ПАТ «Запоріжтрансформатор».

З 26 липня 2014 року по 3 серпня 2014 року позивач перебував у відпустці. Наказом від 30 липня 2014 року позивача, без його згоди, було переведено на посаду старшого інженера-технолога по виготовленню тароупаковки технологічного відділу підготовки виробництва (далі - ТВПВ).

Наказом від 30 жовтня 2014 року посаду старшого інженера-технолога по виготовленню тароупаковки скорочено. Розпорядженням від 30 жовтня 2014 року ОСОБА_3 як старшого інженера-технолога по виготовленню тароупаковки попереджено про наступне звільнення з роботи за скороченням штату з 30 грудня 2014 року, проте останнійне підписав його, оскільки вважав, що він не обіймає посаду старшого інженера-технолога по виготовленню тароупаковки, а працює у відділі старшим інженером-технологом.

Наказом від 30 грудня 2014 року позивач був звільнений з роботи за

п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням штату працівників.

Позивач вважав, що його незаконно було переведення на іншу посаду, яка в подальшому була скорочена, та недотримано його переважного права на залишення на роботі.

Ураховуючи наведене, просив визнати незаконними та скасувати накази ПАТ «Запоріжтрансформатор» від 30 липня 2014 року про переведення його на посаду старшого інженера-технолога з виробництва тароупаковки ТВПВ та від 30 грудня 2014 року про звільнення його з роботи за п. 1 ст. 40 КЗпП України; поновити його на посаді старшого інженера технолога ТВПВ; стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 31 грудня 2014 року по 30 вересня 2015 року, виходячи із середньомісячної заробітної плати у сумі 3 822,33 грн та

100 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16 жовтня 2015 року позов задоволено частково.

Визнано незаконними накази ПАТ «Запоріжтрансформатор»

від 30 липня 2014 року про перевід на іншу роботу та від 30 грудня 2014 року про звільнення ОСОБА_3 за п. 1 ст. 40 КЗпП України за скороченням штату та скасовано їх. Поновлено ОСОБА_3 на роботі в

ПАТ «Запоріжтрансформатор» на посаді старшого інженера-технолога ТВПВ.

Стягнуто з ПАТ «Запоріжтрансформатор» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу з період з 31 грудня 2014 року по 30 вересня 2015 року, за 9 місяців у загальній сумі 31 209,32 грн, які повинні бути виплачені підприємством з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів.

Стягнуто з ПАТ «Запоріжтрансформатор» на користь ОСОБА_3

3 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з ПАТ «Запоріжтрансформатор» на користь держави судовий збір в сумі 2 436 грн.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 11 лютого

2016 року рішення суду першої інстанції змінено в частині стягнутого середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а саме: зменшено з 31 209,32 грн до 9 815,99 грн та зменшено розмір стягнутого з

ПАТ «Запоріжтрансформатор» у дохід держави судового збору з 2 436 грн до 730,80 грн. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 червня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилено, рішення апеляційного суду Запорізької області від 11 лютого 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ «Запоріжтрансформатор» просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Скасовуючи оскаржувані накази та поновлюючи ОСОБА_3 на посаді, яку він обіймав до переведення, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що позивача було переведено, а в подальшому звільнено з посади, яку він фактично не обіймав, незаконно, що у відповідності до вимог ст. ст. 235, 237-1 КЗпП України є підставою для його поновлення на роботі, відшкодування моральної шкоди і середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Змінюючи розмір стягнутого місцевим судом середнього заробітку на користь позивача, апеляційний суд посилався на недотримання судом першої інстанції правила про врахування допомоги по безробіттю, отриманої позивачем у період з 31 грудня 2014 року по 30 вересня 2015 року.

Даний висновок відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Установлено, що з 8 вересня 1987 році ОСОБА_3 працював у

ПАТ «Запоріжтрасформатор», а з грудня 2009 року обіймав посаду старшого інженера-технолога у технологічному відділі підготовки виробництва.

З 26 липня 2014 року по 3 серпня 2014 року ОСОБА_3 перебував у відпустці.

Наказом від 30 липня 2014 року ОСОБА_3, на підставі його ж заяви, переведено з посади старшого інженера-технолога на посаду старшого інженера-технолога з виготовлення тароупаковки у цьому ж відділі.

Відповідно до наказу від 30 жовтня 2014 року у технологічному відділі підготовки виробництва підлягала скороченню посада старшого інженера-технолога по виготовлення тароупаковки, та у розпорядженні від цієї ж дати зазначено, що саме позивач, як особа, що обіймає цю посаду, підлягає скороченню.

30 жовтня 2014 року позивача попередили про наступне звільнення з роботи за скороченням штату з 30 грудня 2014 року, з чим не погодився позивач і відмовився підписувати таке попередження, оскільки наполягав, що обіймає посаду старшого інженера технолога.

Під час попередження про наступне звільнення з роботи за скороченням штату позивача повідомлено про те, що на підприємстві відсутні посади, які відповідають його спеціальності та можуть бути йому запропоновані для працевлаштування.

4 грудня 2014 року на засіданні профспілкового комітету ТВПВ було надано згоду на звільнення ОСОБА_3 з роботи на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Наказом від 30 грудня 2014 року позивача було звільнено з роботи з посади старшого інженера-технолога по виготовленню тароупаковки.

Пред'являючи позов, ОСОБА_3 посилався на порушення його прав при переведенні та подальшому його звільненні з займаної посади.

За положенням ч. 1 ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст. 51 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

За змістом ч. 1 ст. 32 КЗпП України переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством.

Встановивши, що ОСОБА_3 не давав ані усної, ані письмової згоди на переведення, у період з 28 липня 2014 року по 3 серпня 2014 року перебував у відпустці за межами м. Запоріжжя, що унеможливлювало ознайомлення останнього з наказом про переведення, а матеріали справи не містять відомостей про те, що після винесення оскаржуваного наказу про переведення ОСОБА_3 виконував посадові обов'язки старшого інженера-технолога по виготовленню тароупаковки, тобто фактично погодився з переведенням, суд прийшов вірного висновку про те, що при переведення та подальше звільнення позивача було проведено з порушенням норм діючого законодавства.

Згідно вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Оскільки під час розгляду справи судами не були порушені норми процесуального права, а наведені в скарзі доводи висновків суду не спростовують, тому суд касаційної інстанції не знаходить підстав для задоволення касаційної скарги.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Запоріжтрансформатор» відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16 жовтня

2015 року у нескасованій частині та рішення апеляційного суду Запорізької області від 11 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ.Є. Червинська

Судді:В.С. Висоцька І.М. Завгородня С.О. Карпенко О.М. Ситнік