Справа № 314/588/17 Провадження № 2-о/314/29/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.07.2017 року м.Вільнянськ

Вільнянський районний суд Запорізької області у складі головуючого судді Беспалько Т. Д., при секретарі Печонкіній В.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1, заінтересована особа Вільнянський районний сектор Управління державної міграційної служби в Запорізькій області про встановлення факту постійного проживання на території України,

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій просить встановити факт його постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_1 на території Вільнянського району Запорізької області в с. Максимівка. По досягненні повноліття отримав паспорт. У 1987 році під час проходження військової служби паспорт ним було здано, в замін заявник отримав посвідчення особистості від 10.11.1987 року та довідку про підтвердження проходження військової служби. Після проходження військової служби паспорт заявнику видано не було. На сьогодні не має паспорта.

Для отримання паспорту громадянина України йому необхідно документальне підтвердження його перебування на території України. При зверненні до Вільнянського районного сектору державної міграційної служби України у Запорізькій області з питанням видачі йому паспорта громадянина України він отримав відмову, оскільки встановлено особу заявника, але не встановлено належності до громадянства будь-якої держави.

Згідно повідомлення Вільнянського РС УДМС України в Запорізькій області від 28.01.2017 р. №23.26-190 заявнику запропоновано звернутися до суду. ОСОБА_1 просить встановити факт його постійного проживання станом на 24 серпня 1991 року на території України.

Заявник ОСОБА_1 та його представник, в судовому засіданні підтримали заявлені вимоги, посилаючись на мотиви, викладені в заяві та просять її задовольнити.

Представник заінтересованої особи Вільнянського районного сектору Управління державної міграційної служби в Запорізькій області в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи.

Вислухавши пояснення заявника та його представника, дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що заява ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов'язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991 року чи 13.11.1991.

При цьому питання встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедури подання цих документів та провадження за ними врегульовано, крім Закону України «Про громадянство України», такожУказом Президента України від 27 березня 2001р. № 215/2001 «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України», яким затверджений Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень» (далі Порядок).

Відповідно до п.7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 або 13.11.1991.

У пункті 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п'яти років є однією з умов прийняття до громадянства України. Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів; Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Із матеріалів справи вбачається, що заявник ОСОБА_1 народився 10.04.1965 року в в с. Максимівка Вільнянського району Запорізької області. Дане підтверджується наявними у справі копією свідоцтва про народження.

Відповідно до довідки від 28 січня 2017 року, виданої Вільнянським РС УДМС України в Запорізькій області, ОСОБА_1, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2, дійсно звертався до Вільнянського районного сектора державної міграційної служби України в Запорізькій області із заявою про видачу паспорта. Проведеною перевіркою встановлено особу заявника, але не встановлено належності до громадянства будь-якої держави (а.с.11).

Згідно повідомлення Вільнянського РС УДМС України в Запорізькій області від 28.01.2017 р. №23.26-190, встановити реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 станом на 24 серпня 1991 року або на 13.11.1991 року на території України не надалось можливим. (а.с.11).

Надані заявником атестат про середню освіту виданий 25.06.1982 року (а.с.5) та свідоцтво про шлюб видане 26.09.1990 року судом до уваги не приймаються, оскільки вони характеризують період до 1991 року.

Турдова книжка ОСОБА_1 серії БТ-І №5745898 (а.с.8) не містить відомостей за період 24.08.1991 та 13.11.1991 роки, а характеризують період до 1987 року та період з 1995 року і до 2000 року.

Наявні у матеріалах справи інші письмові докази - довідку з Максимівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області № 190 від 23.04.2009 р. про проживання на території с. Максимівка Вільнянського р-ну Запорізької обл., суд сприймає критично і не бере до уваги через те, що вона не містить дані про час проживання на території зазначеного населеного пункту, правові підстави їх проживання тощо).

Таким чином, на думку суду, зібрані по справі докази самі по собі не є безспірними доказами підтвердження факту саме постійного (безперервного) проживання заявника на законних підставах на території України станом на 24 серпня 1991 р. чи 13 листопада 1991 р.

Враховуючи наведене, суд відмовляє заявнику у задоволенні його заяви.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 208, 209, 212, 215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1, заінтересована особа Вільнянський районний сектор Управління державної міграційної служби в Запорізькій області про встановлення факту постійного проживання на території України - відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: Т.Д. Беспалько

26.07.2017