АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/3360/17 Головуючий 1 інст. - Золотарьова Л.І.
Категорія: відшкодування шкоди
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«22» серпня 2017 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді: Бурлака І.В.,

Суддів: Карімової Л.В., Яцини В.Б.,

за участю секретарів: Каюкова Ю.В., Баранкової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 27 січня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Публічне акціонерне товариство «Народна Фінансово-страхова компанія «Добробут» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом до ОСОБА_2. В обґрунтування свого позову посилався на те, що йому на праві приватної власності належить автомобіль DODGE CAMBER, державний номер НОМЕР_1, 2008 року випуску.

Зазначив, що 16 жовтня 2012 року о 13 годин 25 хвилин на перехресті вулиці Мироносицької та вулиці Петровського у м. Харкові сталася дорожньо-транспортна пригода, а саме зіткнення автомобіля марки NISSAN PRIMERA, державний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2, який на перехресті нерівнозначних доріг не надав дорогу його автомобілю, коли він рухався по головній дорозі.

Постановою Київського районного суду м. Харкова від 06 листопада 2012 року по справі № 2018/17120/2012, провадження № 3/2018/6058/2012 водія ОСОБА_2 визнано винним у порушенні п.п.16.11 Правил дорожнього руху та притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 340,00 грн.

Вказав, що внаслідок цієї дорожньо-транспортної пригоди йому заподіяно значну майнову шкоду, яка складається з оцінки вартості ремонту автомобіля в розмірі 650,00 грн.; безпосередньо майнової шкоди - 35394,92 грн.; вартості правової допомоги - 2000,00 грн., судового збору - 436,00 грн.

Зазначив, що на місце дорожньо-транспортної пригоди були викликані працівники ДАІ, якими при ознайомленні з документами ОСОБА_2 встановлено, що він належним чином застрахований в страховій компанії Публічне акціонерне товариство «Народна Фінансово-страхова компанія «Добробут». Проте, представник філії страхової компанії відмовився прийняти та зареєструвати документи для отримання страхового відшкодування, посилаючись на те, що відносно Публічного акціонерного товариства «Народна Фінансово-страхова компанія «Добробут» порушено кримінальну справу, у зв'язку з чим всі рахунки підприємства арештовані, а тому вони не в змозі прийняти його документи, направити їх на розгляд до основного офісу компанії та провести виплату страхового відшкодування. Він неодноразово намагався зв'язатися з директором Публічного акціонерного товариства «Народна Фінансово-страхова компанія «Добробут», але жоден з телефонів компанії не відповідав, тому він направив лист на адресу директора страхової компанії Черкаського М.П. з проханням роз'яснити йому порядок виплати страхового відшкодування, але відповіді не отримав.

На час дорожньо-транспортної пригоди його мати знаходилася у лікарні, всі наявні в нього кошти він витратив на лікування та підтримку здоров'я матері, а також він зазнав страждань у зв'язку із знищенням його майна, так як його автомобіль - це єдиний засіб для існування його родини, що привело до зміни життя його родини, змусило прикладати зусилля для утримання сім'ї.

Вважав, що діями та бездіяльністю ОСОБА_2 йому завдано моральну шкоду, яку він оцінив в розмірі 5000,00 грн.

Просив стягнути з ОСОБА_2, власника джерела підвищеної небезпеки - автомобіля марки NISSAN PRIMERA, державний номер НОМЕР_2, винного у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, на його користь 38044,92 грн. в якості відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної йому дорожньо-транспортною пригодою 16 жовтня 2012 року; стягнути з ОСОБА_2 на його користь 5000,00 грн. в якості відшкодування завданої йому моральної шкоди; стягнути з ОСОБА_2 на його користь 430,00 грн. в якості відшкодування сплаченого ним судового збору.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 27 січня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у виді франшизи у розмірі 1000,00 грн., витрат на проведення оцінки у розмірі 650,00 грн.; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 1000,00 грн.; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 138,00 грн.; в іншій частині вимог відмовлено за недоведеністю.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 через свого представника подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення - змінити та винести нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

При цьому посилався на неповне з'ясування судом обставин справи, що мають значення для справи, на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Вважав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі і як доводи апеляційної скарги виклав позовні вимоги. При цьому зазначив. що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що він звертався до Публічного акціонерного товариства «Народна Фінансово-страхова компанія «Добробут» із заявою про відшкодування шкоди, заподіяної йому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, однак судом першої інстанції не взято до уваги те, що страхова компанія жодним чином йому не відповіла; що в матеріалах справи міститься витяг з державного реєстру юридичних осіб з інформацією про знаходження Публічного акціонерного товариства «Народна Фінансово-страхова компанія «Добробут» у стані припинення, що свідчить про те, що страхову компанію не визнано банкрутом, не визначено коло осіб, які можуть звернутися до неї з кредиторськими вимогами; що відносно керівного складу Публічного акціонерного товариства «Народна Фінансово-страхова компанія «Добробут» порушено кримінальне провадження, яке може тривати значний проміжок часу та не надасть можливість визнати страхову компанію банкрутом; що судом направлявся запит до ліквідатора страхової компанії Галічівої В.О. щодо розгляду його звернення на отримання страхової виплати, але відповіді суд не отримав, що свідчить про те, що він використовував всі наявні в нього можливості для отримання страхової виплати; що він, як потерпіла особа, має право самостійно обирати види засобів захисту своїх інтересів, зокрема право вимоги до винної особи у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити частково, рішення суду - змінити.

При цьому судова колегія виходить з наступного.

Відмовляючи позивачу в задоволенні позову в частині стягнення з відповідача майнової шкоди в розмірі 35394, 92 грн. суд першої інстанції виходив з того, що оскільки ОСОБА_2 не відмовився від виплати йому страхового відшкодування, він не має право вимоги до винного.

Проте, з таким висновком погодитися не можна, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 16 жовтня 2012 року о 13 годин 25 хвилин на перехресті вулиці Мироносицької та вулиці Петровського у м. Харкові сталася дорожньо-транспортна пригода, винним в якій визнано ОСОБА_2 та внаслідок якої автомобілю ОСОБА_1 завдано механічні пошкодження. Згідно звіту № 950 від 13 грудня 2012 року про визначення вартості відновлюваного ремонту майнова шкода, яка заподіяна майну ОСОБА_1 склала 35394, 92 грн. Із звіту вбачається, що огляд автомобіля провадився в присутності сторін. Будь - яких заперечень, доповнень щодо проведення звіту, оцінки пошкодженого майна ОСОБА_2 не заявляв.

Матеріали справи свідчать про те, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 застрахована у Публічному акціонерному товаристві «Народна Фінансово-страхова компанія «Добробут» (поліс № АВ/9896802 від 22 вересня 2012 року). Поліс діє до 21 серпня 2013 року. Страхове відшкодування ОСОБА_1 не отримував.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 підтвердив, що ОСОБА_1 фактично відмовився від виплати йому страхового відшкодування, оскільки його документи страховою компанією не було прийнято.

Відповідно до частин першої та другої статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

З огляду на зазначені положення статті 509 та з урахуванням приписів статей 11, 22, 599, 1166-1168 ЦК України факт завдання особі шкоди, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов'язане з виконанням цими особами обов'язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов'язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобов'язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом з тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов'язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають з обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).

Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).

Згідно зі статтею 6 цього Закону страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

За змістом статей 9, 22-31, 35, 36 Закону № 1961-IV настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

З огляду на зазначене, сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (в договірному зобов'язанні ним є страховик).

Разом з тим зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, у якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, унаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому, потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (частина друга статті 14 цього Кодексу).

Відповідно до статті 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно із частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, у якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на зазначене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні.

Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Потерпілий може відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в межах деліктного зобов'язання, незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. У такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором з відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Таким чином, право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно- правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована зі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред'явити майнові вимоги до стахової компаії, з якою ним укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 14 вересня 2016 року у справі за № 6-725цс 16.

Посилання відповідача на те, що оскільки позивач звернувся до страхової компанії з повідомленням про страховий випадок, а в матеріалах справи відсутні відомості про те, чи визнано дорожньо-транспортну подію страховим випадком, чи приймалось страховиком рішення про виплату страхового відшкодування або про відмову у його виплаті, чи включено позивача до реєстру кредиторів страхової компанії, і оскільки страхова компанія перебуває у стані банкрутства, тому в задоволенні позову в цій частині позивачу необхідно відмовити судовою колегією не приймаються, оскільки як свідчать матеріали справи та пояснення представника позивача в суді апеляційної інстанції документи для виплати страхового відшкодування страховою компанією не було прийнято і страхового відшкодування не здійснено.

Враховуючи, що право потерпілого на відшкодування шкоди є абсолютним, позовні вимоги в частині стягнення з винного та користь потерпілого майнової шкоди підлягають задоволенню.

В іншій частині рішення суду (стягнення франшизи, моральної шкоди, витрат на проведення оцінки) є законним та обґрунтованим і фактично, як вбачається із змісту апеляційної скарги, позивач з висновком суду в цій частині погодився.

Виходячи з того, що позов складається з двох позовних вимог як майнового, так і немайнового характеру, рішення в частині стягнення судового збору в розмірі 138, 30 грн. підлягає скасуванню з визначенням розміру судового збору відповідно до частин 1, 5 статті 88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року із змінами та доповненнями в сумі 430,00 грн. як за позов майнового характеру та 243, 60 грн. - немайнового характеру та підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в розмірі 430,00 грн. та в дохід держави в розмірі 243, 60 грн.

Керуючись ст. ст. 303,304, п.3 ч. 1 ст. 307, п. п. 1,3 ст. 309, ст. 313, ч.2 ст. 314, ст. 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 27 січня 2016 року - змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 35394, 92 грн. майнової шкоди.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 27 січня 2016 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судового збору у розмірі 138,00 грн. - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 430,00 грн. судового збору та 243, 60 грн. судового збору в дохід держави.

В іншій частині рішення суду - залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя Судді колегії