АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі: головуючого: Соколової В.В.

суддів: Лапчевської О.Ф., Слюсар Т.А.

при секретарях: Крічфалуши С.С., П'ятничук В.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Адміністрації Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 18.05.2017 у справі за позовом Заступника військового прокурора Київського гарнізону в інтересах Адміністрації Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України до ОСОБА_1 про стягнення витрат, пов'язаних з утриманням у вищому навчальному закладі, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просив стягнути з відповідача витрати пов'язані з його утриманням в Інституті спеціального зв'язку та захисту інформації Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут» у період з 03.08.2007 по 24.06.2011 у розмірі 53827,85 грн. Свої вимоги обґрунтовував тим, що ОСОБА_1 з 03.08.2007 по 24.06.2011 навчався в Інституті спеціального зв'язку та захисту інформації Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут» на підставі контракту від 03.08.2007. Після закінчення Інституту відповідач у період з 25.06.2011 по 17.10.2013 проходив службу в Держспецзв'язку на посадах осіб начальницького складу. На підставі наказу №72-ос від 17.10.2013 відповідача було звільнено у запас Збройних Сил України за підпунктом 6 пункту 92 Положення про проходження служби в Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації особами рядового і начальницького складу у зв'язку із систематичним невиконанням умов контракту. Згідно довідки-розрахунку, за час навчання з 03.08.2007 по 24.06.2011 на утримання відповідача було витрачено 53827,85 грн.

Справа № 761/34360/14-ц
№ апеляційного провадження:№ 22-ц/796/7601/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Цокол Л.І.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.
За умовами контракту відповідач зобов'язувався проходити військову службу протягом п'яти років після закінчення навчання. А тому на підставі ч.9 ст.11 Закону України «Про Державну службу спеціального зв'язку та захисту інформації України» та Порядку та умов відшкодування курсантами та особами начальницького складу Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, що затверджений постановою Кабінету міністрів України від 25.11.2009 №1258 позивач звернувся до суду із зазначеним позовом.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 18.05.2017 позовні вимоги Заступника військового прокурора Київського гарнізону в інтересах Адміністрації Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України до ОСОБА_1 про стягнення витрат, пов'язаних з утриманням у вищому навчальному закладі - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави витрати, пов'язані з утриманням у вищому навчальному закладі в розмірі 26082, 75 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 260,82 грн.

Не погодився із вказаним судовим рішенням позивач, його представником подано апеляційну скаргу, в якій зазначається, що судом першої інстанції до частини позовних вимог застосовано законодавство, яке не підлягало застосуванню, та не застосовані норми законодавства, які підлягали застосуванню.Так, суд першої інстанції невірно застосував ст. 1215 ЦК України до правовідносин, пов'язаних із відшкодуванням відповідачем позивачу витрат (грошового забезпечення), пов'язаних з його утримання у вищому навчальному закладі, і, навпаки, не застосував до вказаних правовідносин норми ч. 3 ст. 12 Закону України «Про Державну службу спеціального зв'язку та захисту інформації України» у відповідній редакції та Порядку № 1258, що підлягали застосуванню як спеціальні норми. Тобто ч. 3 ст. 12 Закону України «Про Державну службу спеціального зв'язку та захисту інформації України» має застосовуватись до спірних правовідносин у редакції на момент звільнення відповідача. Також зазначає, що суд першої інстанції не зазначив у резолютивній частині рішення державний орган на користь якого необхідно звернути стягнення витрат пов'язаних з утриманням у вищому навчальному закладі та судовий збір.

Беручи до уваги вищевикладене, просить рішення суду першої інстанції змінити та визначити розмір витрат, пов'язаних з утриманням у вищому навчальному закладі в сумі 53827, 85 грн. на користь Адміністрації Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України. Також просить змінити рішення суду першої інстанції в частині стягнення судового збору та стягнути з ОСОБА_1 судовий збір на користь військової прокуратури Київського гарнізону в сумі 538, 27 грн.

В судовому засідання представник позивача ОСОБА_4 підтримала апеляційну скаргу з підстав викладених у ній, просила про задоволення заявлених ними вимог в повному обсязі.

Відповідач та його представник ОСОБА_5 заперечували проти доводів апеляційної скарги, вважають рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим, просили залишити його без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з положень ч.9 ст. 11 Закон України «Про Державну службу спеціального зв'язку та захисту інформації України», яка передбачає право Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України на відшкодування витрати, пов'язаних з утриманням курсантів у вищому навчальному закладі за рахунок осіб які були звільненні протягом п'яти років після закінчення вищого навчального закладу.

Відмова у стягненні частини витрат мотивована тим, що вказані положення Закону набрали чинності з 20.06.2009, а тому витрати понесені позивачем до їх прийняття, а саме в період з 03.08.2007 до 20.06.2009, відшкодуванню не підлягають. Також суд керуючись положеннями ст. 1215 ЦК України не вбачав підстав для стягнення з відповідача витрат в розмірі 12583,32 грн., які були здійсненні як грошове забезпечення відповідача.

Проте, погодитись з такими висновками суду першої інстанції в повному обсязі колегія суддів апеляційного суду не може.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги апеляційним судом встановлені наступні обставини і відповідні їм правовідносини.

03.08.2007 між Держспецзв'язком в особі Директора Інституту спеціального зв'язку та захисту інформації Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут» полковника Держспецзв'язку ОСОБА_7 та ОСОБА_1, який в подальшому на підставі Свідоцтва про зміну імені змінив прізвище на «ОСОБА_1» був підписаний Контракт про проходження служби в Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації особами рядового і начальницького складу на строк навчання з 03.08.2007 по 30.06.2011.

Згідно умов контракту ОСОБА_1, ознайомившись із законами та іншими нормативно-правовими актами України, що регулюють порядок проходження служби в Держспецзв'язку, умовами грошового забезпечення і соціального захисту осіб, прийнятих на службу до Держспецзв'язку добровільно взяв на себе зобов'язання проходити службу за контрактом осіб рядового і начальницького складу в Держспецзв'язку протягом строку дії контракту в порядку, встановленому законами України та іншими нормативно-правовими актами, що регулюють проходження служби в Держспецзв'язку.

Водночас Держспецзв'язок зобов'язувався забезпечити відповідачу грошове, речове та інше забезпечення відповідно до норм і порядку, встановлених законодавством України та нормативно-правовими актами Адміністрації Держспецзв'язку.

Крім того згідно з п.3 Контракту, ОСОБА_1, зобов'язався проходити службу в Держспецзв'язку протягом 5 (п'яти) років після закінчення навчання.

В подальшому, 26.04.2011 між Держспецзв'язком та ОСОБА_1 був підписаний контракт про проходження служби в Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації особами рядового і начальницького складу строком на п'ять років з 25.06.2011 по 25.06.2016.

Згідно наказу №72-ос від 17.10.2013 ОСОБА_1 звільнено зі служби у запас Збройних Сил України за п.п.6 п.92 (у зв'язку з систематичним невиконанням умов контракту особою рядового і начальницького складу) та виключено його зі списків особового складу 17.10.2013.

Підставою пред'явлення вимог по відшкодуванню витрат пов'язаних з навчанням та утриманням у вищому навчальному закладі позивачем визначені положення ч.9 ст.11 Закону України «Про Державну службу спеціального зв'язку та захисту інформації України».

ВказанийЗакон набрав чинності 11.04.2006, проте, як вірно вказав суд першої інстанції первісна його редакція не передбачала обов'язку відшкодування витрат пов'язаних з підготовкою та утриманням курсантів та військовослужбовців у вищому навчальному закладі.

Положення про відшкодування витрат (ч.3 ст. 12 ) були внесені Законом України від 02.06.2009 № 1415-VI (набрав чинності з 20.06.2009). На підставі Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державну службу спеціального зв'язку та захисту інформації України» від 09.04.2014 № 1194-УІІ (набрав чинності 17.05.2014) Закону України «Про Державну службу спеціального зв'язку та захисту інформації України» викладено в новій редакції. Проте, положення ч. 3 ст. 12 містяться в ч. 9 ст. 11 цього Закону. Згідно вказаних положень курсанти, які звільняються зі служби через службову невідповідність або у зв'язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем, а також військовослужбовці, які звільняються зі служби із зазначених підстав протягом п'яти років після закінчення вищого навчального закладу, в тому числі вищого військового навчального закладу чи військового навчального підрозділу вищого навчального закладу, в якому вони навчалися за державним замовленням і після закінчення якого були прийняті на військову службу, відшкодовують центральному органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної політики у сферах організації спеціального зв'язку, захисту інформації, телекомунікацій та користування радіочастотним ресурсом України, іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці навчальні заклади, витрати, пов'язані з їх підготовкою та утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до порядку та умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку.

Порядок та умови відшкодування курсантами та особами начальницького складу Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах були затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 25.11.2009 № 1258 (втратили чинність 22.07.2016)

А отже слід погодитись з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для притягнення до цивільної відповідальності відповідача за період до прийняття відповідного Закону. Вказаний висновок відповідає положенням ст. 58 Конституції України, згідно якої Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Таким чином, виходячи із конституційного принципу незворотної дії у часі нормативно-правових актів, підстави для стягнення з відповідача на корить позивача витрат пов'язаних з утриманням у вищому навчальному закладі за період з03.08.2007 по 20.06.2009 відсутні. Тому доводи апеляційної скарги щодо невірного застосування вказаних норм матеріального права є необґрунтованим і в цій частині відхиляються апеляційним судом. Разом з тим, слід звернути увагу, що наведенні положення передбачають відшкодування витрат пов'язаних з підготовкою та утриманням у вищому навчальному закладі певному центральному органу виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізацію державної політики у сферах організації спеціального зв'язку, захисту інформації, телекомунікацій та користування радіочастотним ресурсом України, іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці навчальні заклади. Вказане не враховано судом першої інстанції, оскільки в резолютивній частині рішення постановлено про стягнення витрат в дохід держави без зазначення центрального органу виконавчої влади, що буде ускладнювати виконання такого рішення.

Згідно з п.1 Положення про Адміністрацію Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України

від 03.09.2014 № 411, Адміністрація Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України (Адміністрація Держспецзв'язку) є центральним органом виконавчої влади із спеціальним статусом, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України і який забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах організації спеціального зв'язку, захисту інформації, телекомунікацій і користування радіочастотним ресурсом України

За наведених обставин, колегія суддів визнає обґрунтованим доводи апеляційної скарги щодо необхідності зміни рішення в частині визначення органу центральної виконавчої влади на користь якого підлягають відшкодуванню витрати пов'язані з підготовкою та утриманням відповідача та зазначення в резолютивній частині рішення Адміністрації Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України.

В апеляційній скарзі сторона позивача також посилається на невірне застосування судом першої інстанції положень ст. 1215 ЦК України.

Так, відповідно до ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті:

1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача;

2) інше майно, якщо це встановлено законом.

Тобто, дана норма законодавства передбачає виключення із загального правила щодо повного повернення всього безпідставно набутого або збереженого майна та встановлює перелік видів майна, яке хоча і набуте або збережене безпідставно, але не підлягає поверненню.

Разом з тим, позивач не вказує і судом не встановлені обставини щодо безпідставної виплати відповідачеві грошового утримання. У позивача та його навчального закладу для утримання відповідача були достатні правові підстави виплачувати йому грошове забезпечення. Розмір вказаного забезпечення також не оспорюється, а отже розмір вказаний у довідці-розрахунку з утримання відповідача у вищому навчальному закладі Держспецзв'язку в сумі 12583,32 грн. сумнівів не викликає.

Пунктом 3 Порядку та умов відшкодування курсантами та особами начальницького складу Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 25.11.2009 № 1258, віднесено грошове забезпечення до фактичних витрат, за якими здійснюється відшкодування.

Із викладеного слідує, що суд першої інстанції невірно застосував статтю 1215 ЦК України до правовідносин, пов'язаних із відшкодуванням відповідачем позивачу витрат (грошового забезпечення), пов'язаних з його утримання у вищому навчальному закладі, і, навпаки, не застосував до вказаних правовідносин вказані вище норми Закону у відповідній редакції та Порядку № 1258, що підлягали застосуванню як спеціальні норми.

Як вже вказано вище, виходячи принципу незворотної дії у часі нормативно-правових актів, підстави для стягнення з відповідача на корить позивача витратпов'язаних з утриманням у вищому навчальному закладі за період з 03.08.2007 по 20.06.2009 відсутні. За вказаний період сума витрат на грошове утримання відповідача становить 4207,44 грн., що вбачається з розрахунку наданого стороною позивача та платіжними відомостями (т.1 а.с.132-181). А отже стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума витрат на грошове забезпечення в розмірі 8375,88 грн., яка становить різницю між вказаними сумами (12583,32-4207,44=8375,88). Загальна сума витрат, пов'язаних з утриманням у вищому навчальному закладі становить 34458,63 грн., яка є сумою витрат на грошове забезпечення в розмірі 8375,88 грн. та сумою інших витрат, що була визначена судом першої інстанції в розмірі 26082,75 грн. і сторонами не оспорюється.

В порядку ч.ч.5,1 ст. 88 ЦПК України апеляційний суд змінює і порядок розподілу судових витрат.

Позивач вказує, що судові витрати були здійснені Військовою прокуратурою Київського гарнізону, тому і компенсація судових витрат підлягає в дохід держави в особі Військової прокуратури Київського гарнізону. Розмір судових витрат в розмірі 723,44 грн. є пропорційним задоволеним позовним вимогам.

За наведених обставин апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про застосування положень ст. 1215 ЦК України, проте зробив правильний висновок про наявність підстав для задоволення позовних вимог щодо відшкодування за рахунок відповідача витрат, пов'язаних з утриманням у вищому навчальному закладі з дати прийняття відповідної норми законодавства і до закінчення навчання. У зв'язку з цим, в порядку ст. 309 ЦПК України, рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про стягнення грошового забезпечення підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення даних позовних вимог частково. В частині вирішення позовних вимог про стягнення інших витрат, пов'язаних з утриманням у вищому навчальному закладі рішення суду слід змінити в частині визначення органу центральної виконавчої влади на користь якого підлягають відшкодуванню витрати пов'язані з підготовкою та утриманням відповідача.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 310, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Адміністрації Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України - задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 18.05.2017 в частині вирішення позовних вимог Заступника військового прокурора Київського гарнізону в інтересах Адміністрації Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України до ОСОБА_1 про стягнення грошового забезпечення - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

В частині вирішення позовних вимог Заступника військового прокурора Київського гарнізону в інтересах Адміністрації Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України до ОСОБА_1 про стягнення інших витрат, пов'язаних з утриманням у вищому навчальному закладі - змінити.

В зв'язку з цим резолютивну частину рішення викласти в наступній редакції:

Позовні вимоги Заступника військового прокурора Київського гарнізону в інтересах Адміністрації Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України до ОСОБА_1 про стягнення витрат, пов'язаних з утриманням у вищому навчальному закладі - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави в особі Адміністрації Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України витрати, пов'язані з утриманням у вищому навчальному закладі в розмірі 34458 (тридцять чотири тисячі чотириста п'ятдесят вісім) гривень 63 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави в особі Військової прокуратури Київського гарнізону судовий збір в розмірі 723 (сімсот двадцять три) гривні 44 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: