Справа №591/6537/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Клименко А. Я.
Номер провадження 22-ц/788/1384/17 Суддя-доповідач - Хвостик С. Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2017 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Хвостика С. Г.,

суддів - Криворотенка В. І. , Собини О. І.

за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 19 липня 2017 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Публічного акціонерного товариства «Лебединське хлібоприймальне підприємство» про визнання недійсним договору про обов'язковий викуп простих іменних акцій,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 19 липня 2017 року ОСОБА_3 відмовлено у задоволенні позову.

Вказане рішення суду позивачка оскаржила в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. При цьому зазначає, що договір про обов'язковий викуп простих іменних акцій ПАТ «Лебединське хлібоприймальне підприємство» від 23 травня 2015 року укладений всупереч її волі, як співвласника акцій, та порушує її права та інтереси. Вказує, що між нею та ОСОБА_4 була укладена письмова угода про врегулювання порядку користування та розпорядження спільним сумісним майном, за якою між нею і чоловіком досягнута згода про те, що вартість однієї акції повинна бути не нижчою ніж 6,353 грн., тоді як спірним договором передбачена вартість акції - 2,0817 грн., що є підставою для визнання договору про обов'язковий викуп простих іменних акцій недійним.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_5, відповідача ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_6 про задоволення апеляційної скарги та пояснення представника відповідача ПАТ «Лебединське хлібоприймальне підприємство» ОСОБА_7 про залишення рішення суду без змін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебувають у шлюбі з 12 січня 1989 року (а.с. 6).

ОСОБА_4 є власником простих іменних акцій ПАТ «Лебединське хлібоприймальне підприємство» у кількості 689338 штук, що відповідає 25,0659 % частки у статутному капіталі товариства та підтверджується випискою про стан рахунку в цінних паперах (а.с. 30).

21 квітня 2015 року ОСОБА_4 у порядку ст. 68 Закону України «Про акціонерні товариства» звернувся до ПАТ «Лебединське хлібоприймальне підприємство» із вимогою про обов'язковий викуп товариством належних йому акцій за ринковою вартістю 6,5353 грн. за акцію (а.с. 8).

19 травня 2015 року товариство направило ОСОБА_4 повідомлення за № 115 про право вимоги обов'язкового викупу акцій, у якому виклало умови, при яких можливе укладення договору викупу простих іменних акцій, яке відповідач отримав 23 травня 2015 року (а.с. 9 - 10).

Відповідно до п.п. 1.1 повідомлення ПАТ «Лебединське хлібоприймальне підприємство» підтвердило прийняття (акцептування) пропозиції акціонера щодо обов'язкового викупу його акцій та вважало, що Договір про обов'язковий викуп простих іменних акцій між ОСОБА_4 та товариством є вже укладеним та набуває чинності з моменту отримання продавцем цього повідомлення.

Згідно п. 3 цього повідомлення загальна сума ціни викупу акцій складає 1435000 грн., тобто по 2,0817 грн. за акцію.

27 травня 2015 року ПАТ «Лебединське хлібоприймальне підприємство» отримало відповідь власника акцій ОСОБА_4 на лист - повідомлення від 25 травня 2015 року, з якої вбачається, що останній просив товариство надати йому копії акту оцінки акцій ТОВ «Оценка24» та рішення наглядової ради ПАТ «Лебединське хлібоприймальне підприємство», оформлене протоколом від 18 травня 2015 року, про затвердження вартості акцій. Крім того, ОСОБА_4 не погоджувався з термінами виконання сторонами зобов'язань, викладеними у повідомленні № 115, та направив частину документів, необхідних для набуття товариством права власності на акції, серед яких і нотаріально посвідчена заява його дружини ОСОБА_3 від 25 травня 2015 року про згоду продати цінні папери (а.с. 27 - 28).

Із заяви від 25 травня 2015 року, посвідченої приватним нотаріусом, вбачається, що ОСОБА_3 надала згоду на продаж її чоловіком ОСОБА_4 простих іменних акцій ПАТ «Лебединське хлібоприймальне підприємство» номінальною вартістю 0,25 грн. кожна у кількості 689338 штук за ціною та на умовах на його розсуд. Позивачка у заяві підтвердила, що продаж акцій здійснюється її чоловіком в інтересах сім'ї і відповідає спільному волевиявленню, а також стверджувала, що шлюбний договір не укладався і встановлений законом режим сумісної власності усього майна не змінювався (а.с. 29).

Не погодившись з визначеною ціною акцій, ОСОБА_4 звернувся до господарського суду Сумської області з позовом до ПАТ «Лебединське хлібоприймальне підприємство», в якому просив суд визнати недійсним рішення наглядової ради товариства про затвердження ринкової вартості належних йому акцій та зобов'язати відповідача здійснити викуп акцій за ціною 6,353 грн. за одну акцію шляхом укладення договору викупу акцій в запропонованій редакції.

27 квітня 2016 року господарським судом Сумської області з цього приводу було ухвалено рішення, яке залишено без змін ухвалою Харківського Апеляційного господарського суду від 29 серпня 2016 року, про відмову у задоволенні позову ОСОБА_4 (а.с. 33 - 39).

У ч. 1 ст. 215 ЦК України йдеться про те, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 статті 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

За нормами ч. 1 ст. 66 СК України подружжя має право домовитися між собою про порядок користування майном, що йому належить на праві спільної сумісної власності.

Частиною 1 ст. 641 ЦК України передбачено, що пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття.

Відповідно до ч. 1 ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір про її прийняття (акцепт), повинна бути повною і безумовною.

Частинами 1, 2 ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що нотаріально засвідчена заява позивачки про згоду на продаж акцій від 25 травня 2015 року свідчить про те, що встановлений законом режим сумісної власності усього майна подружжям не змінювався, шлюбний договір між нею та її чоловіком не укладався, тому власник акцій мав право на їх продаж за ціною та на умовах на його розсуд, а посилання позивачки на угоду про врегулювання порядку користування спільним сумісним майном, укладену між нею та її чоловіком ОСОБА_4, про яку товариству не було відомо, не є підставою для визнання договору про обов'язковий викуп акцій недійсним.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, оскільки вони відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Отже, з урахуванням наведеного вище аналізу норм права та встановлених обставин, можна дійти висновку, що твердження позивачки про те, що спірний договір укладений всупереч її волі, як власника акцій, не знайшли свого підтвердження належними та допустимими доказами. При цьому, позивач ОСОБА_3 не заперечує тих обставин, що їй було завчасно відомо про намір чоловіка продати належні йому акції ПАТ «Лебединське хлібоприймальне підприємство». Зокрема, із нотаріально посвідченої заяви позивачки вбачається, що вона надала згоду на продаж акцій ОСОБА_4 за ціною та на умовах на його розсуд. Також, ОСОБА_3 стверджувала, що шлюбного договору між нею та її чоловіком не укладалося і встановлений законом режим спільної сумісної власності усього їх майна ними не змінювався. Крім того, нотаріусом їй був роз'ясний зміст ст.ст. 60, 65 СК України (а.с. 29). До того ж, товариству не було відомо про існування між позивачкою та її чоловіком ОСОБА_4 угоди про врегулювання порядку користування спільним сумісним майном, про що йдеться у наданій позивачкою суду угоді (а.с. 7).

Також, колегія суддів бере до уваги правову позицію Верховного Суд України, викладену у постанові від 12 жовтня 2016 року у справі 522/2038/14 про те, що укладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо суд установить, що той з подружжя, хто уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором, діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і що той з подружжя, хто укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.

До того ж, відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 03 липня 2013 року у справі № 6-61цс13, учасник господарського товариства має право розпоряджатися належною йому часткою в статутному капіталі товариства без згоди другого подружжя.

Доводи ОСОБА_3 в апеляційній скарзі про те, що в угоді про врегулювання порядку користування спільним сумісним майном подружжя визначена вартість однієї акції у розмірі 6,353 грн., не можуть бути підставою для визнання договору недійсним, оскільки затвердження ринкової вартості акцій проводиться виключно Наглядовою радою товариства в установленому Законом України «Про акціонерні товариства» порядку.

При цьому, колегія суддів бере до уваги і положення ч. 3 ст. 61 ЦПК України, за якими обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Зокрема, рішенням господарського суду Сумської області від 27 квітня 2016 року, що набрало законної сили, встановлено, що товариством було вжито достатніх заходів для обов'язкового викупу акцій, а саме: затверджено ринкову вартість акцій, що підлягають викупу та запропоновано укласти договір за визначеною товариством ціною згідно з вимогами ч. 2 ст. 8 Закону України «Про акціонерні товариства».

В той же час, заперечення відповідача ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_6 про те, що договір про обов'язковий викуп простих іменних акцій так і не був укладений, оскільки сторонами не було досягнуто згоди щодо істотних умов договору, у тому числі і стосовно ціни викупу цінних паперів, заслуговують на увагу, оскільки виходячи зі змісту частини третьої статті 69 Закону України «Про акціонерні товариства», ціна викупу акцій, яка є обов'язковим реквізитом повідомлення про право вимоги обов'язкового викупу акцій, що належать акціонеру, є істотною умовою договору, який укладається між акціонерним товариством та акціонером про обов'язковий викуп товариством належних йому акцій, однак між сторонами обміну пропозиціями так і не було досягнуто згоди щодо наміру акціонера продати акції за більшою ціною, ніж пропонувало товариство. Тобто, вимоги ч. 1 ст. 641 ЦК України про укладання договору не були дотримані.

В подальшому, як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_4 письмово заявив товариству про відкликання вимоги про обов'язковий викуп акцій, про що йдеться у його заяві за № 24 від 07 грудня 2016 року (а.с. 58), а товариство у заяві на ім'я ОСОБА_4 за № 214 від 12 липня 2017 року запропонувало останньому викупити його акції за дещо більшою ціною, ніж раніше (а.с. 118).

Враховуючи зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що не можна вважати, що між акціонерним товариством та акціонером ОСОБА_4 був укладений договір про обов'язковий викуп товариством належних йому акцій в письмовій формі, у зв'язку з чим висновок суду першої інстанції у мотивувальній частині рішення про укладення вказаного правочину є передчасним і помилковим, тому підлягає виключенню.

Звідси, можна дійти висновку, що неукладений правочин не можна визнати недійним, що є підставою для відмови у позові.

За таких обставин, коли суд першої інстанції не в повній мірі з'ясував всі обставини справи і не дав їм належну оцінку, тому оскаржуване рішення суду в частині вище вказаного висновку необхідно змінити, у зв'язку з чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 307 ч. 1 п. 3; 309 ч. 1 п.п. 3, 4; 314 ч. 2; 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 19 липня 2017 року в даній справі змінити, виключивши з мотивувальної частини рішення висновки суду про те, що спірний договір між ОСОБА_4 та Публічним акціонерним товариством «Лебединське хлібоприймальне підприємство» щодо простих іменних акцій є укладений.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -