Провадження № 2/127/4596/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2017 року м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Жмудь О.О., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача орган опіки та піклування Вінницької міської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини,

В С Т А Н О В И В:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача орган опіки та піклування Вінницької міської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини.

При вирішенні питання про відкриття провадження в даній цивільній справі, встановлено, що заявлений позов в частині позбавлення батьківських прав не підсудний Вінницькому міському суду Вінницької області з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 109 ЦПК України, позови до фізичної особи предявляються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування.

З відповіді на запит виконавчого комітету Пасинківської сільської ради Шаргородського району Вінницької області вбачається, що ОСОБА_2 зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_1, але тривалий час за місцем реєстрації не проживає.

ОСОБА_1 в позовній заяві зазначає, що відповідач ОСОБА_2 проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, однак жодного доказу на підтвердження даного факту суду не надає, тому суду не можливо встановити чи зареєстроване місце перебування відповідача в м. Вінниця у встановленому законом порудку.

Судом враховано, що забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (стаття 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні перевірити належність справ до їх юрисдикції та підсудності.

Цивільна юрисдикція - це визначена законом сукупність повноважень судів щодо розгляду цивільних справ, віднесених до їх компетенції (стаття 15 ЦПК України). Підсудність визначає коло цивільних справ у спорах, вирішення яких належить до повноважень конкретного суду першої інстанції (статті 108 - 114 ЦПК України).

Порушення правил підсудності є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 115 ЦПК України якщо суддя, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, встановить, що справа не підсудна цьому суду, заява повертається позивачеві для подання до належного суду.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 121 ЦПК України, заява повертається коли справа не підсудна цьому суду.

Дослідивши матеріали позовної заяви, враховуючи наведене, суд вважає, що позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача орган опіки та піклування Вінницької міської ради в частині вимог про позбавлення батьківських прав слід повернути позивачу для подання до належного суду, оскільки місце проживання відповідача зареєстровано за адресою, яка згідно адміністративно-територіального поділу Вінницької області, підсудна Шаргородському районному суду Вінницької області.

Щодо вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини, то суд дійшов до наступного висновку.

Звертаючись до суду з позовною заявою позивач, зокрема, просить стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі ? від усіх доходів відповідача, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Однак, відповідно до пункту четвертого частини першої статті 96 ЦПК України (в редакції Закону № 2037-VIII від 17.05.2017) судовий наказ може бути видано, у разі якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не повязана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

При цьому, відповідно до частини третьої статті 118 ЦПК України, позовна заява щодо вимог, визначених у частині першій статті 96 цього кодексу, може бути подана тільки в разі відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу або скасування його судом.

Проте, з поданих позивачем позовних матеріалів не вбачається наявності ухвали суду про відмову у прийнятті заяви про видачу судового наказу щодо заявлених вимог.

В той же час, відповідно до пункту 6 частини третьої статті 121 ЦПК України заява повертається у випадках, коли подана заява без додержання порядку, визначеного частиною третьою статті 118 цього кодексу.

Таким чином, оскільки позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача аліментів на її користь на утримання дитини - ОСОБА_3 в розмірі ? від усіх доходів відповідача, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття, однак не надано ухвали суду про відмову у прийнятті заяви про видачу судового наказу щодо заявлених вимог, з урахуванням положень пункту 6 частини третьої статті 121 ЦПК України позовна заява в цій частині також підлягає поверненню позивачу.

Згідно ч. 2 ст. 79 ЦПК України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно квитанції № 61 від 12.07.2017 року ОСОБА_1 було сплачено судовий збір в сумі 640, 00 гривень за подання позовної заяви до суду.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» судовий збір повертається у разі повернення заяви або скарги.

Враховуючи наведене, суд прийшов до переконання в наявності підстав для повернення ОСОБА_1 судового збору в розмірі 640,00 гривень, сплачених нею при подачі позовної заяви про позбавлення батьківських прав.

На підставі викладеного вище та керуючись п. 2 ч. 1 ст. 7 Законом України «Про судовий збір»,ст.ст. 79, 98, 118, 119, 109, 121 ЦПК України,-

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача орган опіки та піклування Вінницької міської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини, повернути позивачу.

Повернути ОСОБА_1 судовий збір в сумі 640, 00 гривень, сплачений згідно квитанції № 61 від 12.07.2017 року.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Вінницької області через Вінницький міський суд Вінницької області, шляхом подачі апеляційної скарги, протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з отримання копії ухвали.

Суддя О.О. Жмудь