Справа № 461/1870/17 Головуючий у 1 інстанції: Государський А.В.
Провадження № 22-ц/783/3812/17 Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді - Струс Л.Б.

суддів: Ванівського О.М., Шандри М.М.

секретаря: Бадівської О.О.

за участю: представників Шведа О.Б., ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника Міністерства оборони України - Шведа О.Б. на рішення Галицького районного суду м.Львова від 21 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Міністерства оборони України про відшкодування заробітку (доходу), втраченого внаслідок втрати загальної працездатності, а також додаткових витрат, викликаних необхідністю стороннього догляду,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням Галицького районного суду м.Львова від 21 квітня 2017 позов задоволено.

Стягнуто з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_5 20 856 (двадцять тисяч вісімсот п'ятдесят шість) грн. 00 коп. заробітку (доходу), втраченого внаслідок втрати загальної працездатності за період з 01 березня 2016 року по 28 лютого 2017 року.

Стягнуто з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_5 15 642 (п'ятнадцять тисяч шістсот сорок дві) грн. 00 коп. додаткових витрат, викликаних необхідністю стороннього догляду за період з 01 березня 2016 року по 28 лютого 2017 року.

Дане рішення оскаржив представника Міністерства оборони України - Шведа О.Б. подавши апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим та прийнятим із порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказує, що районним судом не було взято до уваги письмові заперечення на позов, в котрих чітко та аргументовано роз`яснені доводи, щодо неправомірності позовних вимог. Заначає, що позивачем не надано доказів на підтвердження використання додаткових витрат, викликаних необхідністю стороннього догляду та понесення реальних матеріальних збитків в розмірі 0,5 мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати - на побутову допомогу, та ? мінімальної заробітної плати , встановленої на день виплати на звичайний догляд, за період з 01 березня 2016 року по 28 лютого 2017 року, які складають 15 642,00грн.

Просить скасувати рішення Галицького районного суду м.Львова від 21 квітня 2017 року і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Матеріалами справи встановлено, що 27 липня 2002 року під час проведення авіаційно-спортивного свята на аеродромі спільного базування» Львів» (Скнилів) відбулося падіння військового літака СУ-27 УБ № 42 Військово-повітряних сил України, який належав Міністерству оборони України, у чому вироком військового апеляційного суду Центрального регіону України від 23 червня 2005 року, залишеним без змін у цій частині ухвалою Військової судової колегії Верховного Суду України від 02 березня 2006 року, встановлено вину посадових осіб Міністерства оборони України.

ОСОБА_5 визнано потерпілим у кримінальній справ і по обвинуваченню військових службових осіб Військово-Повітряних Збройних Сил України по Скнилівський трагедії. Унаслідок катастрофи літака СУ-27 позивачу спричинені тяжкі тілесні ушкодження.

Згідно з висновком медичної експертизи № 150 від 28 грудня 2007 року ОСОБА_5 отримав черепно-мозкову травму у виді забою головного мозку важкого ступеня з крововиливами в речовину та під оболонку головного мозку з переважним ураженням лівої його половини, перелом правої ключиці. У зв'язку з наслідками вказаної перенесеної важкої черепно-мозкової травми стійка втрата працездатності ОСОБА_5 складає 100% безстроково. Дані травми нанесені позивачу в результаті катастрофи військового літака Су-27УБ на Скнилівському летовищі 27 липня 2002 року. Відповідно до висновків МСЕК:

- витягу з акту серії ЛВА-1 № 134481 від 28 лютого 2004 року, ОСОБА_5 встановлена ІІІ група інвалідності безстроково, у діагнозі МСЕК зазначено, що захворювання є наслідком травми 2002 року, отриманої при аварії військового літака (Скнилівська авіакатастрофа);

- довідки серії ЛВА-1 № 188551 від 14 травня 2004 року, після повторного переогляду позивачеві встановлена ІІ група інвалідності;

- довідки серії ЛВА-1 № 290854 від 06 червня 2006 року, ОСОБА_5 встановлена І група інвалідності, у висновку вказано, що позивач потребує постійного стороннього догляду та допомоги.

Потреби позивача у постійному сторонньому догляді та його нездатність до самообслуговування підтверджуються також висновками лікарської комісії Львівського міського психоневрологічного диспансеру № 160 від 08 липня 2005 року та № 170 від 09 червня 2006 року

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що позивачу було завдано шкоду каліцтвом, він визнаний інвалідом 1 групи, а відтак має право на відшкодування заробітку (доходу), втраченого внаслідок втрати загальної працездатності.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ст..1195 Цивільного кодексу України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

У разі каліцтва або іншого ушкодження здоров'я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_5 висновком МСЕК від 06.06.2006 року був визнаний інвалідом -1-ї групи, не здатний до самообслуговування та таким, що потребує стороннього догляду.

Обставини отримання ОСОБА_5 травм, що стали причиною втрати працездатності, встановлювалися рішеннями Галицького районного суду м. Львова від 26 лютого 2008 року, 23 липня 2009 року, 29 вересня 2010 року, 16 травня 2011 року, 10 квітня 2012 року, 28 травня 2013 року, 30 квітня 2014 року, 10 квітня 2015 року, 08 квітня 2016 року, а відтак згідно із ч.3 ст.61 ЦПК України не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Рішення в частині щодо стягнення 20 856 грн заробітку втраченого внаслідок втрати загальної працездатності не оспорюється, тому в силу вимог ст..303 ЦПК України не переглядається.

Доводи апеляційної скарги, щодо безпідставного стягнення додаткових витрат в сумі 15 642 грн, колегія суддів вважає необґрунтованими та такими що не підлягають до задоволення оскільки відповідно до п.19 постанови Пленуму ВСУ від 27.03.1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» для інвалідів 1 групи висновок МСЕК чи судово-медичної експертизи про потребу в звичайному сторонньому догляді або побутовому обслуговуванні не вимагається. Розмір витрат не може бути меншим 0,5 мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати - на побутову допомогу, ? мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати - на звичайний догляд, що відповідно до розрахунку становить :

За період з 01.03.2016 року по 28.02.2017 року =(1378*2) + (1450*7) + 1550 + (3200*2) = 20 856:2 = 10 428,00 грн. на побутову допомогу

За період з 01.03.2016 року по 28.02.2017 року =(1378*2) + (1450*7) + 1550 + (3200*2) = 20 856 : 4 =5 214,00 грн на звичайний догляд.

Зазначені доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення колегія суддів не вбачає.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак колегія суддів приходить до висновку про те, що підстави для його скасування чи зміни відсутні, оскільки таке ухвалене у відповідності до вимог ст.ст. 213-214 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.209, 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст.308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника представника Міністерства оборони України - Шведа О.Б. - відхилити.

Рішення Галицького районного суду м.Львова від 21 квітня 2017 рокузалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий

Судді