Справа № 212/3392/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 серпня 2017 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді: Пустовіта О.Г.,

при секретарі: Конограй В.В.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну

справу за позовом ОСОБА_3 до приватного акціонерного товариства

"Євраз ОСОБА_4" про стягнення моральної шкоди в зв'язку з ушкодженням здоров'я, -

ВСТАНОВИВ:

В червні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом, та просив стягнути в рахунок відшкодування моральної шкоди, в зв'язку з втратою працездатності позивача з ПрАТ Євраз ОСОБА_4» 320 000 гривень. В обґрунтування позовних вимог зазначив , що працював в умовах, які характеризувались перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища на підприємстві відповідача з 01.09.1998 року і працює у теперішній час підземним прохідником шахти «Ювілейна» однак через проблеми із здоровям часто перебуває у стані непрацездатності та йому тимчасово запропоновано легку працю.

За рішенням ЛЕК Українського науково-дослідного інституту промислової медицини в лютому 2017 року йому були встановлені професійні захворювання:

- радикулопатія попереково-крижова переважно зліва , та шийна з вираженими статико- динамічними порушеннями , больовим, мязовотонічним та периферичним синдромами.

- сидеросилікоз першої стадії Емфізема легень 1 ст.

За висновком МСЕК від 28.03.2017 серії 12 ААА № 044690 йому була встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 50% та третя группа інвалідності з 26.05.2017 з переоглядом у 2018 р. та рекомендовано забезпечення лікарськими засобами.

В своєму позові ОСОБА_3 зазначив, що не забезпечивши його робоче місце належними та безпечними умови праці , відповідачем були порушені його законні права , що призвело до професійних захворювань , втрати працездатності та моральних страждань , а також втрати нормальних життєвих звязків та додаткових зусиль для організації свого життя.

На підставі зазначеного ОСОБА_5 просить суд, стягнути з Приватного акціонерного товариства «ЄВРАЗ ОСОБА_4» на його користь 320 000 гривень за спричинену моральну шкоду в звязку з втратою здоровя на виробництві.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 ОСОБА_1 наполягав на задоволенні позовних вимог у заявленому розмірі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві та пояснивши суду що внаслідок отримання професійних захворювань позивач не має змоги вести звичне життя, тому що змушений постійно перебувати на обліку у ЛПЗ, приймати ліки, бо без них його стан погіршується і він взагалі не може вести нормальне життя. .

Представник відповідача ПАТ Євраз ОСОБА_4 Павлова Н,Ф. проти позову заперечувала у повному обсязі та вказала, що позивач не навів доказів завдання йому моральної шкоди. Підприємством було надано засоби захисту від шкідливих чинників. Крім того, при прийомі на роботу позивач був проінформований про шкідливі умови праці. Просила у задоволенні позовних вимог відмовити в зв'язку з тим, що відсутній факт встановлення наявності доказу вини відповідача та позивачем не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт спричинення йому моральної шкоди у зв'язку з втратою працездатності.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно трудової книжки на імя ОСОБА_3 видно, що він 01.09.1998 року по теперішній час пропрацює у ПрАТ «Євраз ОСОБА_4» підземним прохідником на шахті «Ювілейна » з повним робочим днем в підземних умовах.

За рішенням ЛЕК Українського науково-дослідного інституту промислової медицини в лютому 2017 року йому були встановлені професійні захворювання:

- радикулопатія попереково-крижова переважно зліва , та шийна з вираженими статико- динамічними порушеннями , больовим, мязовотонічним та периферичним синдромами.

- сидеросилікоз першої стадії Емфізема легень 1 ст.

По факту професійного захворювання було проведено розслідування комісією створеною на підприємстві, про що був складений акт розслідування професійного захворювання від 05.04.2017 року де вказано, що працюючи на підприємстві відповідача позивач виконував роботи в умовах, які характеризувались перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища: умови праці по вмісту у повітрі робочої зони пилу відносяться до 3 класу 2 ступеню шкідливості, за параметрами шуму до 3 класу 3 ступеня шкідливості, по мікроклімату до 3 класу 2 ступеня шкідливості, за важкістю праці до 3 класу 2 ступеню шкідливості. Загальна оцінка до 3 класу 2 ступеню шкідливості.

В п. 16 Акту розслідування причин виникнення професійного захворювання зазначено, що позивач ОСОБА_3 працював в підземних умовах шахти «Ювілейна» підземним прохідником , виконував весь комплекс робіт проходки горизонтальних, похилих та вертикальних гірничих виробок. При цьому внаслідок недосконалості технології підземного видобутку руди, мавших міси порушень систем вентиляції, пилоподавлення та режимів експлуатації гірничопрохідницького" устаткування підпадав під вплив підвищених параметрів аерозолю переважно фіброгенної дії повітрі робочої зони. В підземних умовах шахти не завжди була можливість використовувати засоби механізації для переміщення вантажів з причин технологічного обмеження робочого просто перешкоджаючого їх застосування, внаслідок чого умови праці характеризувалися фізичними перевантаженнями.

Згідно п. 17 зазначені фактори важкості праці: маса вантажу, що постійно підіймається та переміщується вручну становила 39 кг. при нормі до 30 кг, робоча поза - не зручна 40.6% тривалості зміни при гранично допустимій- до 25 %, величина статичного навантаження при утриманні вантажу двома руками становила 72413 кг при нормі до 70000 кг/с; зовнішнє фізичне динамічне навантаження, виражене в одиницях механічна роботи за зміну при регіональному навантаженні (з переважною участю мязів рук та плечової суглоба - 46.8 Вт при гранично допустимому до 45 Вт згідно з Державними санітарними нормами та правилами «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу», затвердженими Наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.04.2014 № 248

Вміст пилу з вмістом вільного діоксиду кремнію від 10% до 70% в повітрі робочої зони в З рази перевищує ГДК (6.7 мг/м3 при ГДК 2.0 мг/м3 згідно ГОСТ 12.1.005-88 «Общие санитарно гигиенические требования к воздуху рабочей зоны»)., однак конкретних посадових осіб, які відповідальні за виникнення професійних захворювань, встановити неможливо (п. 19 Акту розслідування….).

За висновком МСЕК від 26.05.2017 (виписка серії 12 ААА № 044915 ) позивачу була встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 50% (із них 40 % - по радикулопатії, 10 % - сидеролікоз) та встановлена третя группа інвалідності з 26.05.2017 з переоглядом у 2018 р. та рекомендовано ВМП, забезпечення лікарськими засобами та санаторно курортне лікування.

Тобто відповідач протягом тривалого часу грубо порушував ст.13 ЗУ «Про охорону праці» та ст. 153 КЗпПУ, що саме і призвело до виникнення у позивача професійного захворювання, цей факт визнали члени комісії з розслідування ПЗ, та зазначили в п. 16 акту розслідування ПЗ.

Вина підприємства полягає в тому, що згідно діючого законодавства - статті 13 Закону України «Про охорону праці», підприємство зобов'язано було створити безпечні і нешкідливі умови праці. Вказаною нормою, передбачено, що роботодавець за невиконання вимог ст. 13 несе безпосередню відповідальність.

Оскільки позивач втратив своє здоров'я, та працездатність з вини підприємства, вважає, що відповідач по справі повинен відшкодувати йому спричинену моральну шкоду.

Оскільки професійне захворювання виникло в позивача внаслідок порушення адміністрацією підприємства, де він працював, що воно саме і визнало в акті розслідування, норм з безпеки праці під час виконання трудових обовязків, то заподіяна моральна шкода випливає з трудових правовідносин і має відшкодовуватися роботодавцем, який не створив безпечних умов праці.

Відповідно до Закону України "Про охорону праці, на підприємство покладено обов'язок забезпечити якісні та безпечні умови праці, а в даному випадку показники мікроклімату інші показники умов праці відхиляються від встановлених нормативних показників, що стали причиною профзахворювання позивача.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що при виконанні трудових обов'язків здоров'ю позивача була заподіяна шкода професійним захворюванням, на підприємстві відповідача позивач тривалий час працював, виконуючи роботи в умовах перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу.

Як встановлено із медичних документів, позивач внаслідок професійного захворювання відчуває фізичні болі, загальну слабкість. Через стан здоров`я він вимушений періодично проходити стаціонарне лікування що підстверджується наявними в матеріалах справи виписками з медичної карти . Позивач не має можливості повноцінно рухатися, відпочивати, має порушення сну, через що відчуває фізичний дискомфорт, перебуває в знервованому стані, не має можливості вести активний спосіб життя, виконуючи звичну роботу по дому, допомагати родині. Покращення в стані здоров'я не відбувається, захворювання прогресує, і такі обставини в сукупності викликають відчуття неповноцінності та моральні страждання.

При цьому суд враховує, що моральні страждання позивача мають постійний характер, незважаючи на регулярні курси лікування, стан здоров`я позивача покращується тимчасово. Постійний характер фізичних страждань через постійні болі позивача знаходить також підтвердження в медичних документах, з яких убачається, що позивач має необхідність проходити регулярне стаціонарне лікування з приводу професійного захворювання. Фізичний стан, самопочуття з часом не покращується, лікування в медичних установах приносить тимчасовий результат, періодично відбуваються загострення - рецидив хвороби. Зазначені обставини викликають відчуття неповноцінності у позивача, через що він переживає моральні страждання. Такі обставини вносять суттєві зміни в життєвих стосунках, він вимушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя, змінити спосіб життя.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

З огляду на правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у рішенні від 08.11.2005 "Кечко проти України" у випадках, коли з набуттям чинності певного закону його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права. При цьому рішенням Конституційного суду України № 20-рп/2008 від 08.10.2008, абз. 9 п. 5 встановлено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків.

Згідно частин 1,3 ст. 13 Закону України "Про охорону праці", роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Враховуючи встановлені судом обставини, які знайшли підтвердження в наданих доказах, встановлений факт завдання моральної шкоди позивачу підприємством, суд вважає, що причинена моральна шкода підлягає компенсації.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У зв'язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов'язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров'я, пов'язаним із виконанням трудових обов'язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про відшкодування на користь позивача моральної шкоди з відповідача.

Зупиненням, а в подальшому й скасуванням права громадян, що потерпіли від нещасних випадків на виробництві, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Як роз'яснено у п.9 постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31 березня 1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках та ін. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Таким чином, суд дійшов висновку, про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу.

Обговорюючи розмір відшкодування моральної шкоди суд виходить з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, тяжкості наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотності таких наслідків, розміру втрати працездатності, відсутності наявності динаміки покращення стану позивача, настання негативних змін у його житті, неможливість відновлення стану, який мав потерпілий до професійного захворювання, з урахуванням ступеню вини відповідача, час роботи на підприємствах відповідача в умовах шкідливих факторів, постійний характер страждань позивача, який переносить постійний фізичний біль, обмежений в можливості роботи в домашньому господарстві, звичайних повсякденних заняттях та активному спілкуванні з сім`єю, що вносить істотні вимушені зміни у життєвих стосунках, виходячи із засад розумності та справедливості, і вважає необхідним призначити позивачу компенсацію в розмірі 35 000,00 гривень, що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди.

Суд відхиляє заперечення відповідача в частині доводів про те, що позивач не навів доказів завдання йому моральної шкоди, оскільки такі доводи не ґрунтуються на законі та спростовуються вищенаведеними висновками суду. Надання підприємствами засобів захисту від шкідливих чинників, які не усунули вплив негативних факторів, інформованості позивача при прийомі на роботу про умови праці не впливають на право позивача на відшкодування завданої моральної шкоди за умови підтвердження завдання такої шкоди. Доводи представника відповідача щодо відсутності факту встановлення наявності доказу вини відповідача суд не приймає до уваги , оскільки у судовому засіданні встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу.

З урахуванням викладеного, доводи відповідача про те, що позивачем не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт спричинення йому моральної шкоди у зв'язку з ушкодженням здоров'я , не можуть бути прийняті до уваги, оскільки уже самим фактом з ушкодженням здоров'я йому спричинена моральна шкода.

На підставі ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 640,00 грн.

Керуючись ст. 13 Закону України "Про охорону праці", ст. 237-1 КЗпП України, ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до приватного акціонерного товариства "Євраз ОСОБА_4" про стягнення моральної шкоди в зв'язку з ушкодженням здоров'я -задовольнити частково.

Стягнути з приватного акціонерного товариства "Євраз ОСОБА_4" на користь ОСОБА_3 в порядку відшкодування моральної шкоди, у зв'язку з ушкодженням здоров'я у розмірі 35 000,00 гривень, без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов'язків платежів.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з приватного акціонерного товариства "Євраз ОСОБА_4" на користь держави судові витрати у розмірі 640 гривень. 00 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення усіма учасниками процесу в Апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 15 серпня 2017 року.

Суддя: О. Г. Пустовіт