Справа № 497/399/17
Провадження № 2/497/403/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.08.2017 року Болградський районний суд Одеської області

в складі: головуючого судді Раца В.А.

секретаря Божевої І.Д.,

за участю сторін: представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Болграді цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення кредитної заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

17.03.2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 і ОСОБА_4 та просить суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором № OD7KAN01590058 від 19.10.2007 року в розмірі 174 067,19 грн. та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2611,01 грн., мотивуючи тим, що з відповідачем ОСОБА_3 19.10.2007 року був укладений кредитний договір № OD7KAN01590058. При цьому позивач посилається на те, що відповідно до умов кредитного договору № OD7KAN01590058 від 19 жовтня 2007 року, укладеного між позивачем та відповідачем ОСОБА_3, останній отримав кредит у розмірі 9943,62 доларів США строком до 18.10.2012 року на умовах погашення кредиту та відсотків за користування кредитом щомісячно в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

У порушення вимог кредитного договору відповідач ОСОБА_3 взяте на себе зобовязання щодо своєчасного повернення суми кредиту та відсотків за користування кредитними коштами належним чином не виконав, в звязку з чим у нього перед Банком станом на 17 січня 2017 року виникла заборгованість по кредитному договору у розмірі 30 676,55 доларів США, що становить 174 067,19 грн.

В якості забезпечення виконання зобовязань за вищеназваним кредитним договором між Банком та відповідачем ОСОБА_4 був укладений договір поруки, відповідно до якого відповідач ОСОБА_4 на добровільних засадах взяв на себе зобовязання відповідати по борговим зобовязанням відповідача ОСОБА_3, які виникають з умов кредитного договору № OD7KAN01590058 від 19 жовтня 2007 року, та у випадку невиконання або неналежного виконання боржником взятих на себе зобовязань, нести солідарну відповідальність перед Банком у тому ж обсязі, що і боржник ОСОБА_3 Тому заборгованість за кредитним договором підлягає стягненню з відповідачів солідарно.

Представник позивача ОСОБА_1, якій діє на підставі довіреності, в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 до суду не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги не визнав просив суд відмовити в задоволенні позову та застосувати наслідки пропуску строків позовної давності. Крім цього відповідач ОСОБА_3 у попередніх судових засідання пояснив, що в рахунок погашення заборгованості за кредитом, він у 2010 році передав ПАТ КБ «Приватбанк» автомобіль ВАЗ 21101, державний номер НОМЕР_1, після чого вважав що кредит він погасив та перестав виплачувати кредитні кошти.

Представник відповідач ОСОБА_2, який діє на підставі довіреності та угоди про надання правової допомоги №б/н від 05.05.2017 року, в судовому засіданні позовну заяву ПАТ КБ «Приватбанк» не визнав, просив у задоволені вимог ПАТ КБ «Приватбанк» відмовити в повному обсязі, та застосувати наслідки пропуску строків позовної давності.

Відповідач ОСОБА_4 до суду не зявився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причину своєї неявки суду не повідомив, із заявою про перенесення слухання справи до суду не звертався.

Вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд вважає, що позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» задоволенню не підлягають з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 19.10.2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № OD7KAN01590058, який діє з дня його підписання до повного виконання сторонами обовязків за цим договором, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит на строк з 19.10.2007 року по 18.10.2012 року, включно, у вигляді не поновлюваної лінії у розмірі 9943,65 дол.США на наступні цілі: у розмірі 7072,51 дол.США на купівлю автомобіля (споживчі цілі), а також у розмірі 6,77 дол.США для сплати за реєстрацію Предмету застави в державному реєстрі обтяжень рухомого майна шляхом перерахування відповідно до п.1.2; на сплату страхових платежів за договором страхування Т3 №OD7KAN01590058 від 19.10.2007 р., договором особистого страхування № OD7KAN01590058 від 19.10.2007 року на строк до 18.10.2008 року в сумі 442,03 дол.США, а також винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 212,18 дол.США, та у розмірі 2210,16 дол.США на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку, передбачених п.п.2.1.3, 2.2.7 договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі. Погашення заборгованості за вищезазначеним договором здійснюється щомісяця згідно графіку погашення кредиту.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Судом також встановлено, що відповідач ОСОБА_3 у порушення умов кредитного договору не своєчасно та не в повному обсязі сплачував борг.

Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Разом з тим, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до п.4.5 кредитного договору сторони дійшли згоди та встановили терміни позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів тривалістю 5 років.

Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Відповідно до частини пятої статті 261 ЦК України за зобовязаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право предявити вимогу про виконання зобовязання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно).

Як вбачається з Постанови ВСУ від 02.11.2016 року № 6-1174цс16, якщо в зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобовязання» (статті 530, 631 ЦК України). Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк.

Відповідно до частини другої статті 264 ЦК України позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Предявлення позову до суду це реалізація позивачем права на звернення до суду. Саме із цією процесуальною дією повязується початок процесу у справі.

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором (а.с.4-6), останній платіж за кредитним договором ОСОБА_3 здійснив 21 квітня 2008 року, крім цього 12.05.2010 року ОСОБА_3 передав ПАТ КБ «Приватбанк» для погашення заборгованості за кредитом автомобіль НОМЕР_2, що підтверджується відповідним актом (а.с.68).

Судом встановлено, що 23.06.2009 року ЗАТ КБ «Приватбанк» звернувся до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет застави, якою забезпечувався кредитний договір № OD7KAN01590058 від 19.10.2007 року. Заочним рішенням №2-486/2011 від 15 вересня 2011 року позовні вимоги банку були задоволені та звернуто стягнення на предмет застави автомобіль НОМЕР_2, рішення набрало законної сили (а.с.64-66).

Тому суд вважає, що строк позовної давності почав плинути з 12 травня 2010 року та сплинув 12 травня 2015 року.

Також, як встановлено судом 19.10.2007 року в якості забезпечення виконання зобовязань за вищеназваним кредитним договором між Банком та відповідачем ОСОБА_4 був укладений договір поруки, відповідно до якого відповідач ОСОБА_4 на добровільних засадах взяв на себе зобовязання відповідати по борговим зобовязанням відповідача ОСОБА_3, які виникають з умов кредитного договору № OD7KAN01590058 від 19 жовтня 2007 року та у випадку невиконання або неналежного виконання боржником взятих на себе зобовязань, нести солідарну відповідальність перед Банком у тому ж обсязі, що і боржник ОСОБА_3 (а.с17).

Відповідно до п.12 вищевказаного договору, порука за цим договором припиняється після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником.

Згідно з положеннями ч.4 ст.559 ЦК порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то у разі неналежного виконання боржником зобовязань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк предявлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно із умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобовязання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обовязок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Такий висновок зроблений Верховним Судом у справі №6-6цс14 (постанова від 17.09.2014).

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобовязання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Цей правовий висновок зроблений Верховним Судом за результатами розгляду справи №6-53цс14, предметом якої був спір про стягнення заборгованості за кредитним договором (постанова від 17.09.2014).

Судом встановлено, що термін повернення кредиту настав 12 травня 2010 року, тобто відповідно до п.5 договору поруки, договір поруки було припинено 12 листопада 2010 року.

Посилання представника позивача на те, що відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором, останній платіж по кредиту вчинено 11.03.2014 року, який з його пояснень було зроблено автоматично після реалізації заставного автомобіля, що в свою чергу перериває строк позовної давності, суд не приймає до уваги, оскільки судом встановлено, що цей платіж відповідач не проводив, а був він здійснений працівниками банку після реалізації заставного майна, що не може свідчити про визнання заборгованості відповідачем.

Відповідно до вимог ч.3,4 ст. 266 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Таким чином, дослідивши матеріали справи, враховуючи, що позов пред'явлений позивачем про солідарне стягнення кредитної заборгованості як з кредитора, який надав заяву про застосування спливу строків позовної давності, так і поручителя, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, оскільки за кредитним договором від 19.10.2007 року № OD7KAN01590058 сплинув строк позовної давності, а договір поруки від 19.10.2007 року припинився у звязку зі спливом його строку на якій він був укладений.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,60,61,88,207,213-215 ЦПК України, ст.ст. 256,259,261,266,267,526,530,559 ЦК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення кредитної заборгованості- відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подання в десятиденний строк апеляційної скарги, або в порядку ст. 294 ЦПК України. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Одеської області через Болградський районний суд Одеської області.

Суддя В.А. Раца