Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний № 314/7336/16 Головуючий у 1 інстанції: Беспалько Т.Д.
Провадження № 22-ц /778/3069/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі

Головуючого: Маловічко С.В., суддів: Кочеткової І.В., Гончар М.С.

при секретарі: Ващенко З.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 05 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності за набувальною давністю,

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суд з позовом, який було уточнено в ході судового розгляду справи, до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності за набувальною давністю.

В позові зазначав, що у жовтні 2006р. згідно усної домовленості між ним та відповідачами він став проживати в житловому будинку № 17 по вул. Миру в с. Московка, Вільнянського району, Запорізької області. Відповідачам належить 13/25 частин вищезазначеного житлового будинку, інші 12/25 часток залишилися за ліквідованим КСП ім. Щорса. В період ліквідації КСП ім. Щорса житловий будинок № 17 по вул. Миру в с. Московка на баланс сільської ради не передавався, що підтверджується довідкою Московської сільської ради за № 380 від 28.10.2016 року. Посилаючись на те, що з 2006р. він безперервно, відкрито та добросовісно користується вказаним будинком, просив суд визнати за ним право власності на обєкт нерухомого майна - житловий будинок № 17 по вул. Миру в с. Московка, Вільнянського району, Запорізької області за набувальною давністю.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 05 грудня 2016 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 право власності за набувальною давністю на житловий будинок № 17 по вул. Миру в с. Московка, Вільнянського району, Запорізької області.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з'ясування обставин, що мають значення для вирішення справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Позивач та обидва відповідачі до судового засідання апеляційного суду 17 серпня

2017р. не з»явились. Надіслані на їх адреси, указані в позовній заяві, судові повістки повер-

нулись із зазначенням таких причин «відмова адресата від одержання» ( а.с. 76-84).

Відповідно до положень ч. 8 ст. 76 ЦПК України, у разі відмови адресата одержати судову повістку особа, яка її доставляє, робить помітку на повістці і повертає її до суду. Особа, яка відмовилась одержати судову повістку, вважається повідомленою.

Зважаючи на вказані обставини, колегія у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України розглянула справу за відсутності позивача та відповідачів.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представника апелянта ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_6, який підтримав апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом було встановлено, що у жовтні 2006р. згідно усної домовленості між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, ОСОБА_5 позивач став проживати в житловому будинку № 17 по вул. Миру в с. Московка, Вільнянського району, Запорізької області.

Відповідачам належить 13/25 часток вищезазначеного житлового будинку, інші 12/25 часток залишилися за ліквідованим КСП ім. Щорса, який в період ліквідації житловий будинок № 17 по вул. Миру в с. Московка на баланс сільської ради не передав, що підтверджується довідкою Московської сільської ради, Вільнянського району, Запорізької області за № 380 від 28.10.2016р.

Згідно довідки Запорізького Державного архіву матеріали про передачу або продаж спірного житлового будинку до архіву не надходили.

Оскільки ОСОБА_3 добросовісно та відкрито володіє будинком з 2006 року до теперішнього часу, тобто понад 10 років, що підтверджується довідкою Московської сільської ради за № 522 від 21.11.2016р., суд вважав, що є підстави, передбачені ст. 344 ЦК України, для визнання за ним права власності на цей будинок в порядку набувальної давності.

Відповідачі визнали позов, про що надали відповідні заяви до суду першої інстанції, тобто спору по частині будинку у розмірі 13/25 часток фактично не мається, а тому сторони могли в будь-який інший спосіб вирішити ці правовідносини, зокрема, відповідачі могли подарувати свої частки позивачу, укласти іншу цивільно-правову угоду тощо ( а.с. 18, 19).

Апеляційну скаргу подано ОСОБА_2, яка не приймала участі у справі, але вважає, що її права ухваленим у цій справі рішенням суду порушуються, оскільки вона має право на частку у спірному будинку, право власності на яку за набувальною давністю судом визнано за ОСОБА_3 Тому просить рішення суду скасувати та відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3

Колегія вважає доводи апеляційної скарги частково обгрунтованими з огляду на на-ступне.

Згідно з частиною 1 статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Виходячи зі змісту ст. 344 ЦК України, обставинами, які мають значення для справи та які повинен довести саме позивач ( ч. 1 ст. 60 ЦПК України), є: законний об"єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (строк володіння).

Зокрема, володілець за давністю є незаконним володільцем, про що зазначено в ч. 1 ст. 344 ЦК України (особа заволоділа чужим майном). Право власності на стороні володільця за давністю виникає поза волею та незалежно від волі колишнього власника. При цьому, добросовісність володіння означає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно.

Пунктом 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних в кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014р. "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" роз'яснено, що при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Отже, для застосування набувальної давності володіння має бути добросовісним, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, інакше кажучи, обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна.

У позовній заяві позивач в обґрунтування позовних вимог про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю посилається на положення, передбачені статтею 344 ЦК України, а також на ті обставини, що користується ним на підставі усної домовленості із співвласниками 13/25 часток житлового будинку № 17 по вул. Миру в с. Московка ОСОБА_4 і ОСОБА_5 ( а.с. 5, 6). А решта 12/25 частин будинку , як слідує з позовної заяви, є безхазяйною, оскільки при ліквідації КСП ім. Щорса, який будував ці будинку для своїх працівників, підприємство не передало його на баланс Московської сільради.

Проте, суд вказаним обставинам дав неправильну правову оцінку і безпідставно визнав, що на дані правовідносини поширюються вимоги ст. 344 ЦК України.

Так, висновки суду про наявність всіх критеріїв, передбачених вимогами ст. 344 ЦК України, тобто добросовісність заволодіння, відкритість та безперервність володіння ( строк володіння), що підтверджено здобутими у справі доказами, є помилковими.

Так, позивачем у справах про набуття права власності за набувальною давністю є володілець чужого майна. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або особа, яка вважає себе власником майна.

Представником позивача ОСОБА_3 адвокатом ОСОБА_7 було подано клопотання про закриття апеляційного провадження за скаргою ОСОБА_2, оскільки остання не надала належних і допустимих доказів на підтвердження своїх прав на частку будинку № 17 по вул. Мира в с. Московка, яке не підлягає задоволенню за таких встановлених обставин.

З наявного у справі рішення № 58 від 19.10.1995р. виконкому Московської сільради вбачається, що ним визнано приналежність житлового будинку № 17 по вул. Миру в с. Московка КСП ім. Щорса як забудовнику ( а.с. 90).

З матеріалів справи вбачається, що житловий будинок № 17 по вул. Миру в с. Московка, який є предметом спору, згідно свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом від 23.12.1998р., посвідченого нотаріусом Вільянської державної нотаріальної контори, належить на праві власності ОСОБА_4 і ОСОБА_5 по 13/50 часток кожній.

Відповідно до довідки № 394 від 07.11.2016р., виданої головою Московської сільської ради, Вільнянського району, Запорізької області, за адресою вул. Миру в с. Московка знаходиться один житловий будинок, який розподілений на 3 частини з відповідними адресами: вул. Миру, 17; вул. Миру, 17-2; вул. Миру 17-б ( а.с. 92).

Згідно з технічним паспортом на домоволодіння 17 по вул. ОСОБА_8, житловий будинок складається з трьох квартир: № 1, № 2, № 3 ( а.с. 11).

З листа ОП «ЗМБТІ» від 11.07.2016р. слідує, що мається інвентарна справи лише на домоволодіння за адресою: с. Московка, вул.. Миру, 17; інвентарні справи на адреси с. Московка, вул. Миру, 17-а, 17-б, 17-в, 17-1, 17-2, 17-3 відсутні ( а.с. 98).

Таким чином, колегія вважає, що є спроможною інформація Московської сільради про те, що 17-2 та 17-б є квартирами за адресою с. Московка, вул. Миру, 17, та цей будинок розподілено на 3 частини, тобто 3 квартири.

Отже, у цій справі існує спір щодо права на 12/25 частин будинку № 17 по вул. Миру в с. Московка, які суд вважав безхазяйним майном, оскільки воно не було передано від ліквідованого КСП ім. Щорса Московській сільській раді.

За договором оренди з правом викупу від 15.10.1998р. Вільнянське міжрайонне виробниче управління водовідноканалізаційного господарства передало квартиру № 17-б в с. Московка в оренду з правом викупу ОСОБА_2 Відповідно до п. 5.1 цього договору, приміщення переходить у власність ОСОБА_2 після сплати грошових коштів ( а.с. 99).

Відповідно до довідок у матеріалах справи, ОСОБА_2 здійснила оплату за договором від 15.10.1998р. на суму 1 296 грн. , тому отримала право викупу цієї кімнати ( а.с. 100-102).

З довідки від 16.11.2005р. відслідковується, що передача ОСОБА_2 в оренду з правом викупу квартири по вул. Миру, 17-б відбулась на підставі рішення загальних зборів КСП ім.. Щорса від 05.03.1998р. ( а.с. 100).

Всі вище перелічені обставини щодо права ОСОБА_2 на частину будинку по вул.. Мира, 17 в с. Московка встановлені рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 31 січня 2017р., ухваленим між тими ж сторонами у справі, та постановленому за наслідками розгляду апеляційної скарги ОСОБА_2 з приводу того самого будинку та його володільців та власників, що не потребує повторного доведення у відповідності до вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України ( а.с. 60-63).

Позивачем, його представником та іншими особами, які приймають участь у справі, не надано доказів тому, що ОСОБА_2 на сьогоднішній день втратила право на викуп кімнати 17-б по вул. Миру в с. Московка.

Остання є зацікавленою у збереженні за собою права на користування вказаною кімнатою, про що свідчать її дії з апеляційного оскарження рішень, якими за ОСОБА_3 вже двічі було визнано право власності на весь спірний будинок.

При вирішенні спорів, пов»язаних із набуттям права власності за набувальною давні-

стю, слід враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховує факт знаходження майна в її володінні; володіння визнається безперервними, якщо воно не переривається протягом всього строку набувальної давності.

Колегія встановила, що у цій справі відсутній факт добросовісного заволодіння будинком як чужим майном з боку позивача, оскільки спочатку підставами проживання в ньому він висував договір купівлі-продажу, укладений у простій письмовій формі із ОСОБА_4 і ОСОБА_5, який він визнавав дійсним в судовому порядку, а після скасування цього судового рішення звернувся з новим позовом про набувальну давність, у якому вказував, що мешкає з відома та дозволу цих осіб у спірному будинку, що виключає можливість застосування інституту набувальної давності до таких правовідносин.

Враховуючи все вищенаведене, обраний позивачем спосіб захисту права цивільного шляхом визнання права власності за набувальною давністю є помилковим, а висновки суду суперечать як матеріалам справи, так і положенням застосованих норм матеріального права.

Відтак, у відповідності до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України апеляційний суд задоволь-няє апеляційну скаргу, скасовує оскаржуване рішення суду із ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, колегія враховує, що позивачу відмовлено в задоволенні позову, та в такому разі сплачений апелянтом судовий збір у сумі 640 грн. підлягає компенсації за його рахунок.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 314-316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 05 грудня 2016 рокуу цій справі скасувати.

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності на житловий будинок в порядку набувальної давності.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у сумі 640 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Кочеткова І.В.

ОСОБА_8