АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1630/17 Справа № 185/4299/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Головін В. О. Доповідач - Демченко Е.Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів Куценко Т.Р., Максюта Ж.І.

при секретарі Синенко Є.А.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровсько області від 05 грудня 2016 року по справі за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_3, ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_4, про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування, -

в с т а н о в и л а:

У травні 2016 року Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування, мотивуючи тим, що 20 листопада 2013 року з вини відповідача ОСОБА_3, якій керував автомобілем "Урал", реєстраційний номер НОМЕР_1, та якій на праві власності належить ОСОБА_2, сталася дорожня-транспортна пригода.

Вказували, що в результаті цієї дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено автомобіль "Ніссан", реєстраційний номер НОМЕР_2, який перебував під керуванням ОСОБА_5 та який на праві власності належить ОСОБА_6

Зазначали, що ОСОБА_2 на час ДТП не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, тому МТСБУ відшкодувало матеріальну шкоду, завдану ОСОБА_6, добровільно.

Посилаючись на те, що добровільним відшкодуванням шкоди, завданої ОСОБА_6, вони набули право вимоги в порядку регресу, а тому просили суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідачів в солідарному порядку грошові кошти понесених ними витрат, пов'язані з виплатою страхового відшкодування в розмірі 22.699 грн.58 коп.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 грудня 2016 року позовні вимоги МТСБУ задоволені. Вирішено питання стосовно судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду в частині задоволення позовних вимог пред'явлених до нього та ухвалення в цій частині нового рішення, яким позовні вимоги МТСБУ до нього залишити без задоволення, зазначаючи, що рішення в цій частині постановлене з порушенням норм матеріального й процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Статтями 10,60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Статтею 14 ЦК України визначено, що цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Поряд із засобами заохочення, виконання цивільних обовязків забезпечується відповідальністю, яка встановлена договором або актом цивільного законодавства. Будь-яка особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї.

Згідно зі ст.27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування згідно з договором майнового страхування, у межах виплаченого відшкодування переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що отримала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Стаття 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачає випадки, в яких страхова компанія після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов, а саме: ч.2 цієї статті передбачено, що після сплати страхового відшкодування МТСБУ має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільну-правову відповідальність.

За змістом ст.9 Закону України «Про страхування», при страхуванні майна, страхова сума встановлюється в межах вартості майна за цінами і тарифами, що діють на момент укладення договору, якщо інше не передбачено договором страхування.

Згідно ст.39 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засіб» Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об'єднанням страховиків, які здійснюють обов'язкове страхування цивільно-правої відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

МТСБУ здійснює свою діяльність відповідно до Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», законодавства України та свого Статуту.

Відповідно до положень пунктів 1.3,1.4,1.7 ст.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» потерпілі - треті юридичні та фізичні особи, життю, здоров'ю та/або майну яких внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортним засобом заподіяна шкода, цивільно-правову відповідальність за яку несе власник цього транспортного засобу; особи, відповідальність яких застрахована - визначені в договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності особи, цивільно-правова відповідальність яких застрахована згідно з цим договором, або, залежно від умов договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, будь-які особи, що експлуатують забезпечений транспортний засіб; забезпечений транспортний засіб - наземний транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або, залежно від умов договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, будь-який наземний транспортний засіб, який експлуатується особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, на законних підставах.

Згідно до положень підпункту а) пункту 41.1 ст.41 вказаного Закону МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Відповідно до п.38.2.1. вказаного Закону (в редакції, що діяла на час виникнення ДТП), страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 20 листопада 2013 року водій ОСОБА_3, керуючи автомобілем марки "Урал", реєстраційний номер НОМЕР_1, по вул.Дніпровській у м.Павлограді скоїв ДТП, внаслідок якої було пошкоджено автомобіль марки "Ніссан Тііда", реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_5

Постановою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2013 року, яка набрала чинності, ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення (а.с.6).

Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У зв'язку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (ст.38 КУпАП), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК.

Посилання на зазначену норму закону також відображено в п.4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 року №4.

Власником пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля марки "Ніссан Тііда", реєстраціний номер НОМЕР_2, є ОСОБА_6 (а.с.41)

Власником автомобіля марки "Урал", реєстраційний номер НОМЕР_1, являється ОСОБА_2 (а.с.77)

Відповідно до висновку про оцінку вартості матеріальної шкоди, завданої власнику колісного транспортного засобу №27/12/13 від 16 грудня 2013 року, розмір завданих власнику автомобіля марки "Ніссан Тііда" збитків внаслідок його пошкодження складає 25.562 грн. 33 коп. (а.с.8,43-50)

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки "Ніссан Тііда", згідно полісу НОМЕР_3, застраховано в ПАТ "Українська страхова компанія "Гарант-Авто" ОСОБА_5 (а.с.45).

Власник автомобіля марки "Урал", реєстраційний номер НОМЕР_1, ОСОБА_2 на дату ДТП не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів.

В звязку з настанням події, передбаченої ст.41 п.1 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ здійснило виплату відшкодування ОСОБА_6 в розмірі 21.301 грн.94 коп. (а.с.9,11)

Крім того, МТСБУ понесло витрати на аварійного комісара в розмірі 1.397 грн.64 коп. (а.с.11,39), а всього 22.699 грн.58 коп.

Задовольняючи позовні вимоги МТСБУ суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості та прийшов до висновку про стягнення з відповідачів у солідарному порядку в порядку регресу суми страхового відшкодування, сплаченої позивачем потерпілому.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідач ОСОБА_2 оскаржує рішення суду першої інстанції лише в частині стягнення з нього виплаченої МТСБУ суми страхового відшкодування у солідарному порядку з ОСОБА_3

Відповідно до п.26 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 року, до страховика (МТСБУ), який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Сума страхового відшкодування підлягає стягненню з особи, відповідальної за завдані збитки, відповідно до правил статті 993 ЦК.

Частиною 1 ст.1191 ЦК України встановлено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завданою іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Статтею 1166 ЦК України передбачено загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, а саме: ч.1 - майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; ч.2 - особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини; ч.3 - шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом; ч.4 - шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Матеріалами справи підтверджено факт того, що власником автомобіля марки "Урал", з вини якого сталося ДТП, та який перебував під керуванням водія ОСОБА_3, є саме ОСОБА_2

Так, за загальним правилом ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела.

Відповідно вимогам ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Стаття 11 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ст.ст.59,60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст.60 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.ст.27,46 ЦПК України).

Колегія суддів звертає увагу на те, що апелянт не довів, що відшкодувати шкоду повинен лише ОСОБА_3, який вчинив ДТП, оскільки не надав доказів стосовно того, що ОСОБА_3 мав посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на належний ОСОБА_2 транспортний засіб, в той час коли п.6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 року, визначено що, особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).

Крім того, в своїй апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначає, що він не повинен відшкодовувати шкоду, оскільки належний йому на праві власності автомобіль "Урал" він передав ОСОБА_4 за усним договору купівлі-продажу.

Колегія суддів не може прийняти до уваги ці доводи, оскільки чинним законодавством України не передбачено усного договору купівлі-продажу.

Натомість процедура продажу транспортних засобів є чітко визначеною.

Доводи стосовно того, що автомобіль було передано третій особі по справі ОСОБА_7 на запчастини не доводить того, що він як власник автомобіля не повинен відшкодовувати шкоду.

ОСОБА_2 не довів того, що передавши ОСОБА_7 автомобіль надав йому також довіреність або технічний паспорт на транспортний засіб, який би ОСОБА_7 міг передати ОСОБА_3

Інші доводи апеляційної скарги не є суттєвими та не свідчать про незаконність та неправильність рішення суду.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що з'ясувавши в достатньо повному обємі права та обовязки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції постановив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Оскільки рішення суду постановлено з додержанням норм матеріального й процесуального права, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.304,307,308,313,314,315,317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Максюта Ж.І.