Справа №173/992/17
Провадження №2/173/633/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2017 р. м. Верхньодніпровськ

Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі

головуючого судді Шевченко О.Ю.

при секретарі судового засідання Демяненко С.І.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсним свідоцтв про право на спадщину, визнання недійсним договору дарування, визнання права власності на частку квартири в порядку спадкування за законом, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Верхньодніпровська державна нотаріальна контора,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсним свідоцтв про право на спадщину, визнання недійсним договору дарування, визнання права власності на частку квартири в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позову зазначено, що 2 лютого 2009 року померла ОСОБА_6. Після її смерті залишилося спадкове майно квартира № 7 в будинку № 1 про пров.Першому Садовому сел..Дніпровське Верхньодніпровського району Дніпропетровської області. У померлої було троє дітей: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_7 помер 4 жовтня 2002 року. Після смерті ОСОБА_6 двоє спадкоємців за законом ОСОБА_5 та ОСОБА_8 подали до Верхньодніпровської державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини. При цьому вони не повідомили нотаріуса про наявність ще одного спадкоємця після смерті ОСОБА_7, а саме сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3. Малолітній ОСОБА_3 є спадкоємцем за правом представлення після смерті ОСОБА_6, оскільки на час її смерті його батьком вже помер. Оскільки на момент смерті ОСОБА_6 ОСОБА_3 був малолітнім він вважається таким, що прийняв спадщину. 15 грудня 2015 року ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 звернулася до нотаріуса з метою отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_6, проте їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, у звязку з тим, що 19 травня 2010 року Верхньодніпровської державною нотаріальною конторою було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ? частку квартири на сина померлої ОСОБА_5 ? частка спадкового майна залишилася відкритою. Всі ці обставини були встановлені рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 26 квітня 2016 року, яким свідоцтво про право на спадщину за законом від 19 травня 2010 року на імя ОСОБА_5 було визнано недійсним, оскільки під час його видачі не були враховані права ще одного спадкоємця ОСОБА_3 Рішення суду набрало законної сили 10 травня 2016 року. Встановлені судовим рішенням обставини, на думку позивача, не підлягають доказуванню. Окрім того, рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2017 року, яке набрало законної сили 31 березня 2017 року було встановлено, що оскільки ОСОБА_4 на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_6 був повнолітнім, з нею не проживав, із заявою про прийняття спадщини не звертався, він вважається таким, що не прийняв спадщину після смерті ОСОБА_6 У звязку з тим, що ОСОБА_3 на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_6 був малолітнім, він вважається таким, що прийняв спадщину за правом представлення. У звязку з чим суд прийшов до висновку, що спадкове майно після смерті ОСОБА_6 підлягало б розподілу між трьома спадкоємцями: ОСОБА_5, ОСОБА_8 та ОСОБА_3 за правом представлення по 1/3 частці.

Позивач також вважає недійсним договір дарування ? частки квартири від 16 серпня 2010 року, яким ОСОБА_5 подарував ОСОБА_9 та ОСОБА_4 в рівних частках ? частку квартир № 7 в будинку № 1 по пров.Першому Садовому в сел..Дніпровське Верхньодніпровського району Дніпропетровської області. При цьому , ? частка квартири належала дарувальнику на підставі свідоцтва про право на спадщину від 19 травня 2010 року, яке було визнано судом недійсним. Таким чином, ОСОБА_5 не мав права розпоряджатися ? частиною спірної квартири, оскільки правовстановлюючий документ є недійсним. З тих самих підстав позивач вважає недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_9, який помер 18 квітня 2012 року на імя ОСОБА_4 та свідоцтво про право на спадщину за законом від 16 січня 2013 року після смерті ОСОБА_8 на імя ОСОБА_4

На підставі вищевикладеного позивач просила суд визнати недійсним договір дарування 1/2 частки квартири від 16 серпня 2010 року, яким ОСОБА_5, як дарувальник, безоплатно передав у власність, а обдаровані ОСОБА_9 та ОСОБА_4 прийняли в дар в рівних частках кожний належну дарувальнику на праві приватної власності 1/2 частку квартири під номером 7, що знаходиться в будинку №1, по провулку Першому Садовому в селищі міського типу Дніпровське Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, загальною площею 60,3 кв.м., житловою площею 37,8 кв.м.; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 16 січня 2013 року, реєстровий №86, видане державним нотаріусом Верхньодніпровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області на 1/2 частку квартири під номером 7, що знаходиться в будинку №1, по провулку Першому Садовому в селищі міського типу Дніпровське Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, загальною площею 60,3 кв.м., житловою площею 37,8 кв.м. на ім'я ОСОБА_4 на майно ОСОБА_8, яка померла 28.06.2012 р.; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 21 січня 2013 року, реєстровий №113, видане державним нотаріусом Верхньодніпровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області на 1/4 частку квартири під номером 7, що знаходиться в будинку №1, по провулку Першому Садовому в селищі міського типу Дніпровське Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, загальною площею 60,3 кв.м., житловою площею 37,8 кв.м. на ім'я ОСОБА_4 на майно ОСОБА_9, який помер 18.04.2012 р.; визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, в порядку спадкування за законом право власності на 1/3 частку квартири під номером 7, що знаходиться в будинку №1, по провулку Першому Садовому в селищі міського типу Дніпровське Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, загальною площею 60,3 кв.м., житловою площею 37,8 кв.м. після смерті ОСОБА_6, яка померла 2 лютого 2009 року.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив суд задовольнити заявлені позовні вимоги з підстав, зазначених у позові.

Представник відповідачів в судовому засіданні позов визнала частково, не погоджується з вимогами про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину на імя ОСОБА_4 та договору дарування, та просила суд внести в них зміни, з урахуванням частки ОСОБА_3, а не визнавати їх недійсними, а також заперечувала проти визнання права власності на 1/3 частину квартири за позивачем, оскільки ОСОБА_4 також має право на отримання частки спадкового майна після смерті свого батька ОСОБА_7 Про існування ще одного спадкоємця, ОСОБА_3 ніхто не знав, оскільки його батьківство було встановлено вже після смерті ОСОБА_7

ОСОБА_8 особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Верхньодніпровська державна нотаріальна контора, в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду повідомлена належним чином, подала заяву про розгляд справи без її участі.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків.

Судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини.

2 лютого 2009 року померла ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про смерть. Після її смерті було видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 19 травня 2010 року на імя ОСОБА_5, а саме на ? частку квартири за адресою: Перший АДРЕСА_1.

ОСОБА_5 розпорядився своєю часткою спадкового майна та подарував її своїм племінникам: ОСОБА_9 та ОСОБА_4, що підтверджується договором дарування частки квартири від 16 серпня 2010 року (а.с.9).

ОСОБА_9 помер 18 квітня 2012 року та після його смерті на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 21 січня 2013 року ? частку квартири АДРЕСА_2 сел..Дніпровське Верхньодніпровського району Дніпропетровської області отримав ОСОБА_4 (а.с.10).

Також після смерті ОСОБА_8, яка померла 28 червня 2012 року, свідоцтво про право на спадщину за законом від 16 січня 2013 року отримав ОСОБА_4 на ? частку вищевказаної квартири, яку ОСОБА_8 успадкувала після смерті ОСОБА_6, хоча свідоцтво про право на спадщину вона не отримала (а.с. 10).

Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 26 квітня 2016 року вищевказане свідоцтво про право на спадщину від 19 травня 2010 року (реєстровий № 1541) було визнано недійсним. Рішення суду набрало законної сили 10 травня 2016 року (а.с.7-8).

23 листопада 2016 року до Першої дніпродзержинської державної нотаріальної контори звернувся ОСОБА_3 із заявою про внесення змін до виданих раніше свідоцтв про право на спадщину після померлої ОСОБА_6 та видачу свідоцтва про право на спадщину. Проте постановою нотаріуса було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у звязку з тим, що 28 червня 2012 року померла ОСОБА_8 донька ОСОБА_6 16 січня 2013 року Верхньодніпровською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 86 було видано свідоцтво про право на спадщину на ? частку майна на імя племінника померлої ОСОБА_4 У звязку з тим, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4 не зявляються у нотаріальну контору не можливо внести зміни до вже виданих свідоцтв та видати свідоцтво про право на спадщину на імя ОСОБА_3 (а.с.11).

Встановлено, що на момент відкриття спадщини після смерті ОСОБА_10 спадкоємцями були її діти: ОСОБА_5 та ОСОБА_8, які прийняли спадщину та отримали свідоцтво про право на спадщину.

Ще один син ОСОБА_6 ОСОБА_7 помер ще 4 жовтня 2002 року.

Спадкоємцями за правом представлення після смерті ОСОБА_6 є діти померлого ОСОБА_7: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3. При цьому батьківство ОСОБА_7 було встановлено вже після його смерті, що підтверджується свідоцтвом про встановлення батьківства від 24 березня 2003 року.

Встановлено, що ОСОБА_4 на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_6 був повнолітнім, з нею не проживав, із заявою про прийняття спадщини не звертався, що підтверджується матеріалами спадкової справи, яка була досліджена в судовому засіданні. Тобто ОСОБА_4 вважається таким, що не прийняв спадщину за правом представлення після смерті ОСОБА_6

ОСОБА_3 на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_6 був малолітнім, а тому вважається таким, що прийняв спадщину за правом представлення.

Всі ці обставини були встановлені рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2017 року, яке набрало законної сили (а.с.5-6). Враховуючи те, що у справі брали участь ті самі особи, у відповідності до ч. 3 ст. 61 ЦПК України вищевказані обставини вважаються встановленими та не підлягають доказуванню.

Згідно зі ст. 1301 Цивільного кодексу України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Свідоцтво про право на спадщину за законом від 19 травня 2010 року було визнано судом недійсним з тих підстав, що під час його видачі не було враховано право малолітнього спадкоємця ОСОБА_3 на отримання частки спадкового майна.

Отже, спадкове майно після смерті ОСОБА_6 підлягало б розподілу між трьома спадкоємцями: ОСОБА_5, ОСОБА_8 та ОСОБА_3 за правом представлення, по 1/3 частці у відповідності до ч. 1 ст. 1267 ЦК України.

Оскільки ОСОБА_5 за договором дарування частки квартири від 16 серпня 2010 року, як дарувальник подарував в рівних частках ОСОБА_9 та ОСОБА_4 ? частку квартири під № 7 в будинку № 1 по пров.Першому Садовому в сел..Дніпровське Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, не мав права відчужувати це майно, оскільки свідоцтво про право на спадщину на це майно від 19 травня 2010 року було визнано судом недійсним, суд приходить до висновку, що є підстави для визнання цього договору недійсним з підстав, передбачених ч. 1 ст. 203 та ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України, оскільки фактично за цим договором було відчужене майно, власником якого ОСОБА_5 не був.

Що стосується незаконності свідоцтва про право на спадщину за законом від 21 січня 2013 року, виданого державним нотаріусом Верхньодніпровської державне нотаріальної контори Дніпропетровської області на 1/4 частку квартири під номером 7, що знаходиться в будинку №1, по провулку Першому Садовому в сел..Дніпровське Верхньодніпровського району Дніпропетровської області на ім'я ОСОБА_4 на майно ОСОБА_9, який помер 18.04.2012 р., то суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання його недійсним, оскільки спадкодавець ОСОБА_9 набув право власності на успадковану ОСОБА_4 1/4 частку квартири на підставі договору дарування 1/2 частки квартири від 16 серпня 2010 року, недійсність якого вже була встановлена вище. Оскільки у відповідності до ч.1ст.236 ЦК України договір дарування від 16 серпня 2010 року є недійсним з моменту його вчинення, спадкодавець ОСОБА_9 на момент відкриття спадщини, 18 квітня 2012 року не міг мати у власності 1/4 частку спірної квартири, так як фактично не набув це право.

Щодо незаконності свідоцтва про право на спадщину за законом від 16 січня 2013 року, виданого державним нотаріусом Верхньодніпровської державне нотаріальної контори Дніпропетровської області на 1/2 частку квартири під номером 7, її знаходиться в будинку №1, по провулку Першому Садовому в сел..Дніпровське Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, на ім'я ОСОБА_4 на майно ОСОБА_8, яка померла 28 червня 2012 року, то суд також погоджується з доводами позивача про наявність підстав для визнання його недійсним, оскільки спадкодавець ОСОБА_8 фактично не могла мати у власності 1/2 частку спірної квартири, що належала ОСОБА_6, матері ОСОБА_8, яка померла 02 лютого 2009 року. ОСОБА_8 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_6, але не оформила своїх спадкових справ та при видачі спірного свідоцтва про право на спадщину не було враховано право ще одного спадкоємця на частку у спадковому майні, а саме ОСОБА_3, тобто фактично ОСОБА_8 на момент смерті мала у власності не ? частку спірної квартири, а 1/3 частку.

Враховуючи встановлені судом обставини, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість вимог позивача про визнання недійсними договору дарування частки квартири від 16 серпня 2010 року, свідоцтва про право на спадщину за законом від 16 січня 2013 року та свідоцтва про право на спадщину за законом від 21 січня 2013 року. При цьому суд звертає увагу на те, що постановою державного нотаріуса від 23 листопада 2016 року ОСОБА_3 було відмовлено у внесені змін у раніше видані свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_6, тому єдиним ефективним способом захисту порушених прав позивача є визнання вищевказаних документів недійсними.

Щодо вимог позивача про визнання за ним права власності на 1/3 частку спірної квартири, суд приходить до таких висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів у відповідності до п. 2 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України є визнання права.

Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Враховуючи те, що ОСОБА_6 за життя мала у власності квартиру № 7 в будинку № 1 по пров.Першому Садовому в сел..Дніпровське Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, ОСОБА_3 прийняв спадщину після її смерті разом з іншими спадкоємцями, ОСОБА_5 та ОСОБА_8, проте його право власності на спадкове майно, як спадкоємця, не визнається, суд вважає заявлені позовні вимоги законними та обґрунтованими, а тому позов в частині визнання права власності на часту спадкового майна підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд приходить до таких висновків.

У відповідності до п.7 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач була звільнена від сплати судового збору за подання позову, а тому згідно з ч. 3 ст. 88 ЦПК України з відповідачів підлягає стягненню судовий збір в дохід держави у відповідності до ставок судового збору за вимоги немайнового та майнового характеру, передбачених ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», враховуючи положення ч.3 ст. 6 цього Закону, якою передбачено, що за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві обєднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 16, 203, 215, 1216, 1218, 1301 Цивільного кодексу України, ст. ст. 3,4,10,11,60,61,88,212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсним свідоцтв про право на спадщину, визнання недійсним договору дарування, визнання права власності на частку квартири в порядку спадкування за законом задовольнити.

Визнати недійсним договір дарування 1/2 частки квартири від 16 серпня 2010 року, яким ОСОБА_5, як дарувальник, безоплатно передав у власність, а обдаровані ОСОБА_9 та ОСОБА_4 прийняли в дар в рівних частках кожний належну дарувальнику на праві приватної власності 1/2 частку квартири під номером 7, що знаходиться в будинку №1, по провулку Першому Садовому в селищі міського типу Дніпровське Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, загальною площею 60,3 кв.м., житловою площею 37,8 кв.м.

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 16 січня 2013 року, реєстровий №86, видане державним нотаріусом Верхньодніпровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області на 1/2 частку квартири під номером 7, що знаходиться в будинку №1, по провулку Першому Садовому в селищі міського типу Дніпровське Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, загальною площею 60,3 кв.м., житловою площею 37,8 кв.м. на ім'я ОСОБА_4 на майно ОСОБА_8, яка померла 28.06.2012 р.

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 21 січня 2013 року, реєстровий №113, видане державним нотаріусом Верхньодніпровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області на 1/4 частку квартири під номером 7, що знаходиться в будинку №1, по провулку Першому Садовому в селищі міського типу Дніпровське Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, загальною площею 60,3 кв.м., житловою площею 37,8 кв.м. на ім'я ОСОБА_4 на майно ОСОБА_9, який помер 18.04.2012 р.

Визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, в порядку спадкування за законом право власності на 1/3 частку квартири під номером 7, що знаходиться в будинку №1, по провулку Першому Садовому в селищі міського типу Дніпровське Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, загальною площею 60,3 кв.м., житловою площею 37,8 кв.м. після смерті ОСОБА_6, яка померла 2 лютого 2009 року.

Стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 судовий збір в дохід держави в сумі 1280 грн. з кожного.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Дніпропетровської області через Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, проте не були присутні під час проголошення рішення суду мають право подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.Ю.Шевченко