АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/789/981/17 Доповідач - Фащевська Н.Є.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 серпня 2017 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Фащевської Н.Є.

суддів - Щавурська Н. Б., Загорський О. О.,

з участю секретаря - Панькевич Т.І.

Представника ВПВ УДВС ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду від 26 червня 2017 року в справі за скаргою ОСОБА_2, особа, рішення якої оскаржується Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області про визнання дій неправомірними та скасування постанов,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернулася в суд із скаргою на неправомірні дії Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області щодо прийняття Постанови про відкриття виконавчого провадження № 53542772 від 09.03.2017р. та Постанови про арешт майна боржника № 53542772 від 09.03.2017р. та скасування вказаних постанов.

В обґрунтування вимог посилається на те, що 27.07.2007 р. між нею та ПАТ «УкрСиббанк» було укладено кредитний договір № 0 та отримано кредит у розмірі 180000 швейцарських франків, із розміром відсоткової ставки 8,99 % річних, із терміном повернення коштів не пізніше 25.07.2028 р., Bиконання зобов'язань за кредитним договором забезпечувалось заставою (п. 2.1. Договору), - трикімнатною квартирою загальною площею 66,6 кв.м. розташованою за адресою: АДРЕСА_1, яка була придбана нею 30.07.2007р. за кредитні кошти згідно договору купівлі-продажу ВЕТ 815124 зареєстрованим приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу ОСОБА_3 за реєстраційним № 2641.

Посилаючись на те, що придбана квартира є єдиним нерухомим майном, яке належить їй на праві власності, жодним іншим нерухомим майном, вона не володіє, а тому враховуючи дію Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", який набрав чинності 07.06.2014 року, вважає, що державний виконавець виніс Постанову про відкриття виконавчого провадження № 53542772 від 09.03.2017р. та Постанову про арешт майна боржника № 53542772 від 09.03.2017р. незаконно із порушенням норм чинного законодавства та зокрема її прав та свобод.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 26 червня 2017 року у задоволенні скарги ОСОБА_2 на неправомірні дії Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, щодо прийняття Постанови про відкриття виконавчого провадження № 53542772 від 09.03.2017р. та Постанови про арешт майна боржника № 53542772 від 09.03.2017р. та скасування вказаних постанов - відмовлено.

Не погоджуючись із даною ухвалою ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій вказує, що ухвала суду є необгрунтованою, постановленою із невірним зясуванням обставин справи та невірно застосованими нормами матеріального права.

Просить скасувати дану ухвалу суду, визнати дії Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, щодо прийняття Постанови про відкриття виконавчого провадження №535442772 від 09.03.2017 року та постанови про арешт майна боржника №53542772 від 09.03.2017 року - неправомірними та скасувати ці постанови.

У судове засідання ОСОБА_2 не з'явилась повторно. Враховуючи те, що в справі є дані про належне оповіщення заявниці, колегія вважає за можливе слухати справу в її відсутність.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що даними постановами державного виконавця не порушені права заявника, а факт існування мораторію не позбавляє права посадових осіб вчиняти дії - виносити постанови з приводу заяви стягувача про примусове стягнення заборгованості.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з наступних підстав.

Судом встановлено, що 27.07.2007 р. між ОСОБА_2 та ПАТ «УкрСиббанк» було укладено кредитний договір № 0 та отримано кредит у розмірі 180000 швейцарських франків, із розміром відсоткової ставки 8,99 % річних, із терміном повернення коштів не пізніше 25.07.2028 р., виконання зобов'язань за кредитним договором забезпечувалось заставою (п. 2.1. Договору), -трикімнатною квартирою загальною площею 66,6 кв.м. розташованою за адресою: АДРЕСА_1, яка була придбана ОСОБА_2 30.07.2007р. за кредитні кошти згідно договору купівлі-продажу ВЕТ 815124 зареєстрованим приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу ОСОБА_3 за реєстраційним № 2641.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 01.08.2016 року стягнуто із ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» заборгованість за кредитним договором №0 від 27.07.2007р. в розмірі 288162,64 швейцарських франків, з яких: 174168,00 швейцарських франків - заборгованість за кредитом, 113994,64 швейцарських франків - заборгованість по процентам, а також пеня за неналежне виконання умов кредитного договору у розмірі 160381,73грн., з яких: 45198,74грн. - пеня за прострочення сплати кредиту, 115182,99грн. - пеня за прострочення процентів, а також судовий збір в розмірі 3654 грн.

На підставі вказаного рішення був виписаний виконавчий лист 607/16430/14-ц.

09.03.2017року начальником відділу примусового виконання рішень Управління ДВС головного Територіального управління юстиції у Тернопільській області винесена Постанова про відкриття виконавчого провадження №53542772, згідно виконавчого листа Тернопільського міськрайонного суду № 607/16430/14-ц, про стягнення з ОСОБА_2 (далі - Заявник) заборгованості за кредитним договором № 0 від 27.07.2007р. в розмірі 244 567,71 швейцарських франків, та судового збору у розмірі 3654 грн., а також Постанова про арешт майна боржника № 53542772.

Вище зазначені постанови отримані скаржником ОСОБА_2 13.03.2017року.

Отже, виконавчий лист був виданий про примусове стягнення заборгованості, виконавче провадження було відкрито виконавцем в зв'язку з виконанням рішення Тернопільського міськрайонного суду від 01.08.2016 року про стягнення із ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсиббанк» заборгованості за кредитним договором №0 від 27.07.2007р. в розмірі 288162,64 швейцарських франків, а не у зв'язку із зверненням стягнення на майно боржника квартиру.

Колегія не приймає до уваги посилання ОСОБА_2 на те, що придбана квартира є єдиним нерухомим майном, яке належить їй на праві власності, жодним іншим нерухомим майном, вона не володіє, а тому враховуючи дію Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", який набрав чинності 07.06.2014 року, державний виконавець не вправі був відкривати провадження та накладати арешт на її майно. Як таке що немає правового значення щодо даного спору оскільки судом встановлено, що виконавцем проводяться дії щодо виконання рішення суду про стягнення заборгованості, а не проводиться звернення стягнення на заставлене майно.

Так, мораторій, установлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

Крім того, згідно з пунктом 4 Закону, протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

ОСОБА_4 не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовим особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців.

При наявності рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) на час дії Закону України «Про мораторій» підлягає відстроченню.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 27 травня 2015 року №6-57цс15, яка згідно ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Судом встановлено, що постанова про відкриття виконавчого провадження та постанова про накладення арешту на майно боржника винесені державним виконавцем на виконання рішення суду про стягнення заборгованості по кредитному договору. Питання звернення стягнення на заставлене майно не було предметом розгляду справи та ухвалення даного рішення суду.

Як пояснив у судовому засідання державний виконавець, ДВС проводить виконавчі дії по виконанню рішення суду про стягнення заборгованості, перевіряють наявність у боржника будь-якого іншого майна, а не проводять дії по реалізації належної заявниці квартири.

Враховуючи наведене колегія вважає, що ухвала суду відповідає вимогам закону та встановленим обставинам, доводи, зазначені в апеляційній скарзі не спростовують висновки суду, а тому апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 312, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду від 26 червня 2017 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Н.Є. Фащевська

Судді: О.О. Загорський

ОСОБА_5