АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/34/17 Суддя доповідач Піддубний Р.М.
Категорія:Спори, що виникають із
договорів позики, кредиту, банківського вкладу
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2017 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого: судді Піддубного Р.М.,

суддів: Котелевець А.В., Швецової Л.А.,

за участю секретаря: Кравченко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 10 грудня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договорами позики, -

встановила:

У вересні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого зазначив, що між ним та ОСОБА_1 було укладено декілька договорів позики, відповідно до умов яких він передав відповідачці: 19 грудня 2012 року - суму еквівалентну 8 734 доларів США, 29 січня 2013 року - 16 475 доларів США, 28 серпня 2015 року - 40 000 доларів США, а остання зобов'язалася повернути їх. На підтвердження укладення договорів позики ОСОБА_1 було власноручно складено відповідні розписки. Посилаючись на те, що відповідач від повернення боргу ухиляється, з урахуванням уточнених позовних вимог, ОСОБА_2 просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договорами позики в розмірі 1 409 322 грн. 60 коп.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 10 грудня 2015 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договорами позики у розмірі 1 409 322 грн. 60 коп. та 6 577 грн. 20 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заявленого ОСОБА_2 позову відмовити.

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін та їх представників, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 взятих на себе за укладеними 19 грудня 2012 року, 29 січня 2013 року та 28 серпня 2015 року договорами позики зобов'язань не виконала, правовими наслідками чого є стягнення з неї в судовому порядку заборгованості у розмірі 1 409 322 грн. 60 коп.

Проте погодитись з такими висновками не можна з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають на підставах, встановлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України).

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Частиною 3 ст. 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Як убачається із матеріалів справи, на підтвердження фактів укладення договорів позики, ОСОБА_2 надано розписки, відповідно змісту яких ОСОБА_1 отримала від нього: 19 грудня 2012 року - 8 734 долари США (т.1 а.с. 5); 29 січня 2013 року - 16 475 доларів США (т.1 а.с. 54); 28 серпня 2015 року - 40 000 доларів США (т.1 а.с. 55) та взяла на себе зобов'язання повернути вказані кошти.

Разом з тим, з висновку судово-почеркознавчої експертизи № 2035/2036 від 15 червня 2016 року Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса вбачається, що підписи від імені ОСОБА_1 та рукописні записи «Я, ОСОБА_1» у розписках від 19 грудня 2012 року, 29 січня 2013 року та 28 серпня 2015 року виконані не ОСОБА_1, а іншою особою (т.1 а.с. 183-194).

Аналогічні висновки містяться також у висновку експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення додаткової судово-почеркознавчої експертизи № 1141/17-32/1142/17-33/1800/17-32 від 18 травня 2017 року (т.2 а.с. 43-54).

Отже, встановивши, що розписки, які надані позивачем на підтвердження укладення договорів позики, складено та підписано не ОСОБА_1, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових та фактичних підстав для задоволення заявленого ОСОБА_2 позову.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

На підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 7 235 грн. судового збору, сплаченого останньою за подачу апеляційної скарги, та 17 276 гривень судових витрат, пов'язаних з проведення судових експертиз.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 10 грудня 2015 року скасувати, ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договорами позики відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 7235 грн., а також судові витрати, пов'язані з оплатою судових експертиз, в сумі 17276 грн.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді