Справа № 163/2070/16-ц Провадження № 22-ц/773/757/17 Головуючий у 1 інстанції: Гайдук А.Л.
Категорія: 2 Доповідач: Федонюк С. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 серпня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Федонюк С.Ю.,

суддів - Русинчука М.М., Матвійчук Л.В.,

з участю:

секретаря - Лимаря Р.С.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, Виконавчого комітету Згоранської сільської ради Любомльського району Волинської області про визнання недійсним рішення про оформлення та реєстрацію права приватної власності на житловий будинок та визнання права власності на частину нерухомого майна в порядку спадкування за законом, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_4, поданою його представником ОСОБА_3, на рішення Любомльського районного суду Волинської області від 29 березня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2016 року позивач ОСОБА_1 звернулася в суд із даним позовом, мотивуючи його тим, що після смерті її батька - ОСОБА_6 відкрилась спадщина на 1/2 частину житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 яку останній успадкував після смерті своїх батьків: ОСОБА_7 та ОСОБА_8, так як разом з ними проживав та був зареєстрований на день їх смерті, однак спадкові права в нотаріальному порядку за життя не оформив, оскільки помер. На момент смерті батька позивач була неповнолітньою та спадщину після його смерті прийняла у встановленому порядку шляхом подання її законним представником відповідної заяви до нотаріальної контори. Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину - частину вказаного житлового будинку, нотаріусом їй було відмовлено, оскільки спірний житловий будинок зареєстрований на брата її покійного батька - ОСОБА_4 на підставі рішення виконавчого комітету Згоранської сільської ради Любомльського району від 27.01.2009 року за №13 «Про оформлення права власності на об'єкт нерухомого майна». За даних обставин вважає, що Згоранська сільська рада таким своїм рішенням порушила її права як неповнолітнього спадкоємця та позбавила її права на спадкове майно.

На підставі наведеного, просила суд визнати недійсним рішення виконавчого комітету Згоранської сільської ради від 27.01.2009 року за №13 «Про оформлення права приватної власності на житловий будинок АДРЕСА_2 за ОСОБА_4»; визнати недійсною державну реєстрацію права власності на вказаний житловий будинок за ОСОБА_4 та визнати за нею право власності на 1/2 частину даного житлового будинку з господарськими спорудами в порядку спадкування за законом після смерті батька - ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 року.

Рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 29 березня 2017 року позов задоволено повністю.

Визнано рішення виконавчого комітету Згоранської сільської ради Любомльського району Волинської області від 27.01.2009 року №13 «Про оформлення права власності на об'єкт нерухомого майна в селі Згорани» та свідоцтво про право власності серії НОМЕР_1 від 10.03.2009 року на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, видане на ім'я ОСОБА_4 та зареєстроване в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 22.04.2009 року за №26665411, кад.НОМЕР_2, - недійсними із внесенням відповідних змін до Державного реєстру прав власності на нерухоме майно.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частки житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_4, і відповідно до технічного паспорта, виданого КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» 30.03.2009 року, складається з житлового будинку А-1, сарая б, сарая Б-1, убиральні В, сарая Г-1, огорожі - 1, колодязя питного к, в порядку спадкування за законом після смерті батька - ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 року.

Стягнуто з ОСОБА_4 та Згоранської сільської ради Любомльського району Волинської області з кожного в рівних частинах по 3639,60 грн. в користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування понесених останньою судових витрат у виді: судового збору в загальній сумі 1929,20 грн. та правової допомоги в розмірі 5350,00 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 -представник відповідача ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування судом усіх обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила рішення суду скасувати ухвалити нове - про відмову у позові.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що виконавчий комітет Згоранської сільської ради без врахування належної правової підстави прийняв рішення, яке порушує права позивача та суперечить вимогам цивільного законодавства, а тому визнав недійсним це рішення та свідоцтво про право власності із внесенням відповідних змін до Державного реєстру прав власності на нерухоме майно. Відповідно, встановивши доведеність обставин про право позивача на спадкування після смерті ОСОБА_6, визнав за позивачкою право власності на 1/2 частини спірного будинковолодіння .

Такий висновок суду не є в повній мірі правильним.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до довідки Згоранської сільської ради Любомльського району від 03.12.2014 року за №1480, за вказаною адресою був зареєстрований та проживав ОСОБА_9, із яким з 1968 року разом проживала та була зареєстрована його дружина - ОСОБА_8.

Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України за №5 від 03.12.2014 року та копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3, виданого 15.09.1969 року Згоранською сільською радою Любомльського району доведено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_6 були дітьми ОСОБА_7 та ОСОБА_8.

Відповідно до погосподарських книг Згоранської сільської ради: НОМЕР_11 за 1980-1982 роки (особовий рахунок НОМЕР_5); НОМЕР_12 за 1983-1985 р.р. (особовий рахунок НОМЕР_4); НОМЕР_12 за 1986-1990 р.р. (особовий рахунок НОМЕР_6) встановлено, що головою домогосподарства за вказаною адресою був ОСОБА_9 та з ним проживали його: дружина - ОСОБА_8 і двоє синів: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Матеріалами справи та показаннями свідків встановлено, що спірне будинковолодіння не мало статусу колгоспного двору .

Згідно з даними погосподарських книг Згоранської сільської ради: НОМЕР_11 за 1996-2000 роки (особовий рахунок НОМЕР_7) та НОМЕР_11 за 2001-2005 роки, членами домогосподарства спірного домоволодіння були: ОСОБА_7 (голова домогосподарства), його дружина - ОСОБА_8, син - ОСОБА_4, син - ОСОБА_6, невістка - ОСОБА_10 та онука - ОСОБА_11

На випадок своєї смерті ОСОБА_7 уклав заповіт, посвідчений Згоранською сільською радою Любомльського району 27.11.2002 року, яким заповів у власність належні йому грошові кошти своїй онучці - ОСОБА_11

ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_7 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_8, виданою Згоранською сільською радою 01.03.2003 року (а.с.18).

Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру від 07.09.2016 року за №44988245 стверджено, що після смерті ОСОБА_7 спадкова справа не заводилась.

Згідно із ч. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2004 р. застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності (з 1 січня 2004 р.). Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Спадкові відносини виникають з моменту відкриття спадщини. Як ч. 2 ст. 1220 ЦК України, так і ст. 525 ЦК Української РСР визначають, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Відповідно до ст.529 ЦК України (в редакції 1963 року), чинної на день відкриття спадщини після смерті ОСОБА_7, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Згідно зі ст.ст.548, 549 ЦК України (в редакції 1963 року) вважається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном чи якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Зі змісту довідки Згоранської сільської ради від 03.12.2014 року №1480 вбачається, що спадщину після смерті ОСОБА_7 прийняла його дружина - ОСОБА_8, як така, що разом з ним проживала та була зареєстрована, однак своїх спадкових прав оформити не встигла, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_7 року померла, що також підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_9 виданою повторно Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Любомльського районного управління юстиції Волинської області 03.12.2014 року.

Статтею 561 ЦК України (в ред.1963 р.) передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини.

Отже, ОСОБА_8, як спадкоємець першої черги за законом після смерті чоловіка ОСОБА_7 прийняла спадщину, крім майна за останнім заповітом, та дана спадщина, зокрема 1/2 спірного будинковолодіння, вважається їй належною в силу ст.ст.548, 549 ЦК України (в редакції 1963 року).

ІНФОРМАЦІЯ_8 померла ОСОБА_8, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_9 виданим повторно 03 грудня 2014 року (а.с. 17).

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Із копії довідки Згоранської сільської ради від 03.12.2014 року №1480 та копії матеріалів спадкової справи №789/2008 вбачається, що померла ОСОБА_8 заповіту не складала, тому відповідно до вимог ст.1223 ЦК України спадкування після її смерті здійснюється за законом.

Таким чином, спірне будинковолодіння входить до складу спадщини після смерті ОСОБА_8

В суді першої інстанції доведено ту обставину, що ОСОБА_4 та ОСОБА_6, згідно зі ст.1261 ЦК України, як спадкоємці першої черги після смерті матері -ОСОБА_8, спадщину прийняли у відповідності до положень ч.3 ст.1268 ЦК України.

Згідно зі ст.1267 ЦК України ОСОБА_4 та ОСОБА_6 успадковують майно після смерті ОСОБА_8 у рівних частках, тобто по 1/2 спірного домоволодіння.

Відповідно до ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

За змістом ч.1 ст.1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Матеріалами справи встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_5 року помер один із її спадкоємців - ОСОБА_6, що стверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_10, виданою Згоранською сільською радою Любомльського району ІНФОРМАЦІЯ_5 року.

За життя ОСОБА_6 не заявляв про свою відмову від прийняття спадщини після смерті матері - ОСОБА_8 та в силу ч.5 ст.1268 ЦК України дана спадщина належить йому з часу її відкриття.

У ч.3 ст.1296 ЦК України визначено, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_6 є його дочка - позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка на момент відкриття спадщини була неповнолітньою.

Згідно з ч.4 ст.1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу, якими регламентовано відмову від прийняття спадщини.

Після смерті ОСОБА_6 рішенням Згоранської сільської ради від 23.09.2008 року №251 ОСОБА_10- дружині померлого, надано дозвіл бути законним представником малолітньої дитини - ОСОБА_11, подавати від її імені заяви у відповідні установи після смерті її батька, а також звертатися до суду із позовом про встановлення за малолітньою дитиною права власності на рухоме та нерухоме спадкове майно.

17.02.2009 року, тобто в межах шестимісячного строку, ОСОБА_10 від імені малолітньої дочки ОСОБА_11 в нотаріальному порядку заявила про прийняття останньою спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 року її батька - ОСОБА_6, який постійно проживав в АДРЕСА_6

Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу права на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той із подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно зі ст. 1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія).

Оскільки позивач ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем за законом після смерті батька ОСОБА_6, то їй належить право спадкувати нерухоме майно, так і всі права, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини, в тому числі право на 1/2 частину будинку, що належала померлому, а відповідно до вимог ч.4 ст.1268, ч.1 ст.1270 ЦК України вона вважається такою, що прийняла спадщину, не заявивши про відмову від неї.

08 квітня 2016 року ОСОБА_1 подала до приватного нотаріуса Любомльського районного нотаріального округу Волинської області Каганюка О.Ю. заяву про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її батька ОСОБА_6(а.с.26 зворот).

26.05.2016 року нотаріусом надано відповідь про те, що житловий будинок, на який вона просить видати свідоцтво, зареєстрований Комунальним підприємством «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» 22.04.2009 року за ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності, виданого Згоранською сільською радою Любомльського району Волинської області 10.03.2009 року (підстава - рішення Згоранської сільської ради від 27.01.2009 року №13) (а.с.64).

Судом першої інстанції на підставі досліджених документів архівного відділу Любомльської районної державної адміністрації Волинської області (лист від 30.11.2016 року №46/1-13) встановлено, що рішення виконавчого комітету Згоранської сільської ради від 27.01.2009 року №13 «Про оформлення права власності на об'єкт нерухомого майна в селі Згорани», відповідно до якого вирішено оформити право власності на житловий будинок за АДРЕСА_7 за ОСОБА_4, було прийнято за результатами розгляду заяви останнього про оформлення права власності на зазначене нерухоме майно та згідно з Тимчасовим положенням «Про порядок державної реєстрації права власності на нерухоме майно», затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року №7/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18.02.2002 року №157/6445 /зі змінами та доповненнями/, та запису в погосподарській книзі.

На підставі рішення виконавчого комітету Згоранської сільської ради від 27.01.2009 року №13 відповідачу ОСОБА_4 видано свідоцтво про право власності серії НОМЕР_1 від 10.03.2009 року на нерухоме майно та 22.04.2009 року проведено його реєстрацію в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно за №26665411, кад.НОМЕР_2.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що рішення про оформлення права власності на спірне домоволодіння за відповідачем ОСОБА_4 прийняте без достатніх на це законних підстав.

Статтею 44 Конституції України передбачено форми та засоби реалізації права територіальних громад на місцеве самоврядування і вказано, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

За змістом ст. 11 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виконавчими органами селищних рад є їх виконавчі комітети. Виконавчі органи селищних рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади.

Згідно з ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до ч. 1 ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає закону і порушує права власника, визнається судом незаконним та скасовується.

Суд дійшов вірного висновку, що з дослідженого протоколу №1 засідання виконавчого комітету Згоранської сільської ради від 27.01.2009 року та оскаржуваного рішення від 27.01.2009 року №13 не вбачається, на якій підставі із числа, визначених у п.п.а) п.6.1 Тимчасового положення, оформлено за відповідачем ОСОБА_4 право власності на спірне домоволодіння.

Згідно з п.п.а) п.6.1 Тимчасового положення місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування проводиться оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна з видачею свідоцтва про право власності, зокрема:- фізичним особам та юридичним особам на новозбудовані, перебудовані або реконструйовані об'єкти нерухомого майна за наявності акта про право власності на землю або рішення про відведення земельної ділянки для цієї мети та за наявності акта комісії про прийняття об'єкта і введення його в експлуатацію;- фізичним та юридичним особам на підставі документів, установлених законодавством, які підтверджують їх право власності на об'єкти нерухомого майна, крім правовстановлювальних документів, передбачених у додатку 1 до пункту 2.1 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно.

Отже, оскаржуване рішення виконкому сільської ради прийняте без з'ясування всіх обставин справи, з порушенням вимог чинного законодавства та є таким, що порушує права позивача.

Згідно зі ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст. 3 ЦПК України).

Стаття ст. 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до вимог ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Так, ОСОБА_1 просила суд визнати недійсним рішення виконавчого комітету Згоранської сільської ради від 27.01.2009 року за №13 «Про оформлення права приватної власності на житловий будинок АДРЕСА_5 за ОСОБА_4»; визнати недійсною державну реєстрацію права власності на вказаний житловий будинок за ОСОБА_4 та визнати за нею право власності на 1/2 частини даного житлового будинку з господарськими спорудами в порядку спадкування за законом після смерті батька - ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 року.

Однак суд першої інстанції, не обґрунтувавши жодним чином мотиви виходу за межі позовних вимог, задовольнив вимогу про визнання недійсним свідоцтва про право власності на будинковолодіння за відповідачем, хоча позивач у своєму позові такої вимоги не ставила.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги частково є підставними і рішення суду в частині задоволення позовних вимог, які не були заявлені у суді першої інстанції, слід скасувати, а відповідно і пов'язані з ними вимоги як такі, що витікають із попередніх і заявлені передчасно, також не підлягають до задоволення.

Таким чином, оскільки судом першої інстанції не в повній мірі додержано вимоги процесуального закону, що призвело до неправильного вирішення спору, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення суду в частині задоволення позовних вимог про визнання недійсним свідоцтва про право власності із внесенням відповідного запису до Державного реєстру прав власності на нерухоме майно та визнання права власності за позивачкою на ? частину будинковолодіння скасувати і в цій частині відмовити в позові. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Крім того, не заслуговують на увагу колегії суддів доводи апеляційної скарги в частині стягнення судових витрат за надання правової допомоги, оскільки надані докази були предметом дослідження в суді першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права, а також взято до уваги вимоги Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 року.

Разом з тим, відповідно до норм ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, виходячи із принципу пропорційності розподілу судових витрат відповідно до задоволених позовних вимог, в користь позивача ОСОБА_1 з відповідачів Згоранської сільської ради Любомльського району Волинської області та ОСОБА_4 підлягають до стягнення понесені нею судові витрати зі сплати судового збору та правової допомоги в загальній сумі 2334,53 грн., тобто - по 1442,87 грн. з кожного, а з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_4 належить стягнути 1212,64 грн. понесених витрат за сплату судового збору при подачі апеляційної скарги. Таким чином, зарахувавши ці суми, остаточно слід стягнути із ОСОБА_4 в користь ОСОБА_1 230,23 грн. (1442,87 грн.- 1212,64 грн) судових витрат.

Керуючись ст.303, 307, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_4, подану його представником ОСОБА_3, задовольнити частково.

Рішення Любомльського районного суду Волинської області від 29 березня 2017 року в даній справі в частині задоволення позову щодо визнання свідоцтва про право власності на нерухоме майно із внесенням відповідних змін до Державного реєстру прав власності на нерухоме майно та про визнання в порядку спадкування за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами і в частині стягнення судового збору скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4, Виконавчого комітету Згоранської сільської ради Любомльського району Волинської області про визнання недійсним свідоцтва серії НОМЕР_1 про право власності на житловий будинок, виданого ОСОБА_4 10 березня 2009 року, із внесенням змін до Державного реєстру прав власності на нерухоме майно та визнання права власності за ОСОБА_1 на 1/2 частку житлового будинку в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_6 відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути із ОСОБА_4 в користь ОСОБА_1 230 (двісті тридцять) грн. 23 коп. судових витрат, та стягнути із Згоранської сільської ради Любомльського району Волинської області в користь ОСОБА_1 1442 (одна тисяча чотириста сорок дві) грн.87 коп. судових витрат.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді