Справа № 357/5077/17
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 серпня 2017 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Бондаренко О. В. ,

при секретарі Бондаренко Н. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні залі суду № 4 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Розаліївський», про стягнення заборгованості з виплати середнього заробітку та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :
Позивач звернувся до суду з даним позовом 11.05.2017 року обґрунтовуючи тим, що 09.06.2015 року, згідно наказу №131/1 він був прийнятий на посаду головного ветеринарного лікаря до Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Розаліївський». У відповідності до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», згідно Указу Президента України від 17.02.2015р. №88/2015 «Про строки проведення чергових призовів, чергові призови громадян України на строкову військову службу та звільнення в запас військовослужбовців у 2015 році» та на підставі повістки виданої ІНФОРМАЦІЯ_1 за підписом підполковника ОСОБА_2 , він 04.11.2015 року був призваний на строкову військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, в команду № НОМЕР_1 . В даний час він, як солдат Збройних Сил України, перебуває на військовій службі в військовій частині НОМЕР_2 . Згідно ст. 43 Конституції України кожен має право на заробітну плату, від визначеної законом. Відповідач не здійснює нарахування та виплату йому середнього заробітку у відповідності до вимог закону. За останні два календарні місяці роботи, що передувало місяцю мобілізації, його заробітна плата складала 13033,00 грн./міс. Відповідно до ч. 3, 4 ст.119 КЗпП України, йому має бути виплачений середній заробіток за час його перебування на військовій службі, тобто з 01.01.2017року по 30.06.2017року в розмірі 36 640 грн. 59 коп. Середній заробіток, що підлягає стягненню з відповідача на його користь розраховується відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати», виходячи із середньоденної заробітної плати позивача з-за останні два місяці роботи, що передували призову на військову службу при частковій мобілізації та його звільнення, і становить: (6210,00 грн.+6 823,00грн.) (його заробітна плата за вересень та жовтень 2015 року з урахуванням обов`язкових податків та платежів): 53 дні (робочі дні у вересні-жовтні 2015 року)х149 робочих дні (з 01.01.2017 року по 30.06.2017 року включно) = 245,91 грн. х 149 днів = 36640,59 грн. Тому, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час його перебування на військовій службі за призовом під час мобілізації, на особливий період, з 01 січня 2017 року по 30 липня 2017 року включно, яка становить 36 640,59 грн., відшкодувати моральну шкоду 10 000,00 грн., суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення (з 01.01.2017 р. по 30.06.2017 р.), а також три проценти річних від простроченої суми, що становить 2055,57 грн., а всього 48 696,16 грн.

В судовому засіданні представник позивача, за довіреністю у справі, ОСОБА_3 позов підтримала повністю, просила позов задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час його перебування на військовій службі за період з 01 січня 2017 року по 30 липня 2017 року включно, яка становить 36 640,59 грн., відшкодувати моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн., суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення (з 01.01.2017 р. по 30.06.2017 р.), а також три проценти річних від простроченої суми, що становить 2055,57 грн., а всього 48 696,16 грн.

Представник відповідача, за довіреністю у справі, ОСОБА_4 в судовому засіданні позов не визнав та зазначив, що позивач невірно трактує законодавство та не додано доказів щодо перебування позивача на строковій військовій службі. На даний час немає особливого періоду, оскільки не було оголошено чергову мобілізацію. Позивач не мобілізований з підприємства на службу за контрактом, крім того він не повідомив щодо його укладення та пересування по службі. Моральна шкода не обґрунтована, оскільки він на даний час проходить військову службу,отже має задовільний стан здоров`я. Позивач має вищу освіту, тому може бути призваний лише на рік служби. Відповідач в добровільному порядку не виплачує середній заробіток за час перебування позивача на службі, оскільки Держава не компенсує такі кошти.

Представник відповідача, за довіреністю у справі, ОСОБА_5 в судовому засіданні позов не визнав, подав до суду письмові заперечення на позов та зазначив, що 04 листопада 2015 року ОСОБА_1 було призвано на строкову військову службу. В подальшому до завершення строку служби ОСОБА_1 перейшов на військову службу за контрактом. Відповідно до ч.1 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно ч.3 ст.119 КЗпП України за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, в яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Таким чином, законодавець чітко визначив, що за працівниками призваними на військову службу за призивом під час мобілізації та/або прийнятими на військову службу за контрактом зберігається місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві лише під час дії особливого періоду на строк до його завершення. Відповідно до ст..1 Закону України мобілізаційну підготовку та мобілізацію», зазначено, що особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших

військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Отже, особливий період настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію та охоплює час мобілізації, а в разі оголошення стану війни воєнний час і частково відбудований період після закінчення воєнних дій. В умовах відсутності рішення про оголошення війни або мобілізації, чи закінчення строків, встановлених для проведення мобілізації, особливий період не діє. Відповідно до Указів Президента «Про часткову мобілізацію» особливий період в Україні діяв з 18 березня 2014 року по 2 травня 2014 року; з 7 травня 2014 року по 21 червня 2014 року; з 24 липня 2014 року по 7 вересня 2014 року; з 20 січня 2015 року по 22 серпня 2015 рік. Вказані обставини встановлені в ухвалі Київського апеляційного адміністративного суду від 04.02.2016 року в адміністративній справі №826/18425/15, яка набрала законної сили. Обставини в становленні у вказаному судовому рішенні, відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, не доказуються при розгляді інших справ. Тобто, в період з 01.01.2017 року по 30.07.2017 року в Україні не було оголошено воєнного стану, та не діяв особливий період. Тому просив відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до СВК «Розаліївський», про стягнення заборгованості з виплати середнього заробітку та відшкодування моральної шкоди.

Суд, заслухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що 09.06.2015 року позивач ОСОБА_1 був прийнятий на роботу в СВК « Розаліївський» на посаду головного ветеринарного лікаря, що підтверджено копією трудової книжки (а.с.8).

З 04.11.2015 року ОСОБА_1 було призвано на строкову військову службу в ЗС України, що підтверджується довідкою виданою Володарським районним військовим комісаріатом від 02.03.2016 року № 203 та копією повістки (а.с.10,11).

Згідно із витягом з Наказу Міністерства оборони України командира оперативно-тактичного угруповання «Луганськ» від 15.02.2017 року № 47 ( а.с.15), солдат ОСОБА_1 , старший водій радіолокаційного відділення радіолокаційного вузла, 15.02.2017 року прибув до складу сил та засобів оперативно-тактичного угрупування «Луганськ», які залучаються та беруть безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей, з метою виконання службових (бойових) завдань Військова частина НОМЕР_2 (м. Васильків). Підстава: витяг з наказу першого заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 23.01.2017 року №7дек. Посвідчення відрядження від 14.02.2017р. №60.

З відповіді на запит Міністерства Оборони України В/Ч НОМЕР_2 від 22.06.2017 року №424/1 ( а.с.53), вбачається, що військовослужбовець військової служби за контрактом солдат ОСОБА_1 був призваний на строкову військову службу 04.11.2015 року. 06.04.2016 року солдат ОСОБА_1 уклав контракт терміном на 3 (три) роки і на даний час проходить військову службу за контрактом, що також підтверджується довідкою військової частини НОМЕР_2 від 15.06.2017 року № 94 згідно із якою позивач проходить військову службу з 22.03.2016 року по теперішній час ( а.с. 60) та копією контракту від 06.04.2016 року ( а.с. 61-62).

Згідно ст.119 КЗпП України працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених законами України «Про військовий обов`язок і військову службу» і «Про альтернативну (невійськову) службу», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», надаються гарантії та пільги відповідно до цих законів. За працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, в яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відповідно до п. п. 4-6 Постанови КМУ від 04.03.2015 № 105 «Про затвердження Порядку виплати компенсації підприємствам, установам, організаціям у межах середнього заробітку працівників, призваних на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятих на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, а також працівникам, які були призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період та які підлягають звільненню з військової служби у зв`язку з оголошенням демобілізації, але продовжують військову службу у зв`язку з прийняттям на військову службу за контрактом»: «Для отримання компенсації з бюджету середнього заробітку підприємства, установи та організації подають щомісяця до 15 числа органові соціального захисту населення звіти про фактичні витрати на виплату компенсації з бюджету середнього заробітку працівникам за формою згідно з додатком 1, погоджені районним (міським) військовим комісаріатом або військовою частиною, що здійснювали призов працівників на військову службу, в частині підтвердження призову та проходження військової служби, для подання до 19 числа структурному підрозділу соціального захисту населення копій зазначених звітів, а також зведеного звіту про фактичні витрати на виплату компенсації з бюджету середнього заробітку працівникам за формою згідно з додатком 2.

Структурні підрозділи соціального захисту населення щомісяця до 23 числа подають відомості про загальний обсяг фактичних витрат на виплату компенсації з бюджету середнього заробітку працівникам згідно з додатком 3 Мінсоцполітики для спрямування їм бюджетних коштів, що спрямовуються органам соціального захисту населення для перерахування підприємствам, установам, організаціям.

Обчислення середнього заробітку працівників здійснюється відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100.

Виплата компенсації проводиться підприємствами, установами, організаціями у строки, визначені статтею 115 КЗпП України.

Згідно ч.1 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12.04.2016 року, яке набрало законної сили 29.09.2016 року (а.с.24-28), було стягнуто з СВК «Розаліївський» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період з 04.11.2016 року по 31.03.2016 року в розмірі 29 755 грн. 11 коп. та 5 000 грн. моральної шкоди.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04.10.2016 року, яке набрало законної сили 07.11.2016 року (а.с.33-36), було стягнуто з СВК «Розаліївський» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період з 01.04.2016 року по 31.07.2016 року в розмірі 26 160 грн. 29 коп. та 5 000 грн. моральної шкоди.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15.02.2017 року, яке набрало законної сили 14.03.2017 року ( а.с. 21-23), стягнуто з СВК «Розаліївський» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період з 01.08.2016 року по 30.11.2016 року в розмірі 33 255 грн. 39 коп. та 5 000 грн. моральної шкоди.

Вказаними судовими рішеннями було встановлено, що в порушення вимог чинного законодавства, відповідачем не був виплачений середній заробіток позивачу за час перебування на військовій службі з моменту призову, а саме: з 04.11.2016 року по 31.03.2016 рік, з 01.04.2016 року по 31.07.2016 рік та з 01.08.2016 року по 30.11.2016 рік. Судом визначено середньоденний заробіток ОСОБА_1 за два останніх відпрацьованих місяці перед призовом на військову службу при шестиденному робочому тижні в розмірі 245,91 грн.

Відповідачем до суду не було надано доказів нарахування та виплати позивачу середнього заробітку за час перебування на військовій службі, а тому, суд приймає до уваги посилання позивача щодо не виплати йому середнього заробітку за час перебування на військовій службі за період з 01.01.2017 року по 30.07.2017 року, який становить 36 640, 59 грн. ( розрахунок: 245,91 грн. /середньоденний заробіток/ х 149/ робочих дні при шестиденному робочому тижні в означеному періоді).

У відповідності до ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач просить стягнути з суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за період з 01.01.2017 року по 30.07.2017 року в розмірі 2055,57 грн., однак дана вимога не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 № 1282-XII, Індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка. (Частина перша статті 4 із змінами, внесеними згідно із Законом № 911-VIII від 24.12.2015).

Згідно із інформацією про індекси інфляції розміщеної на офіційному сайті Держстандарту ( www/ukrstat.gov.ua) за період з 01.01.2017 року по 30.06.2017 року індекси інфляції споживчих цін по Україні становили: січень 101,1%, лютий 101,1%, березень 101,8%, квітень 100,9%, травень 101,3%, червень 101,6%.

Отже, враховуючи, що величина індексу споживчих цін не перевищила поріг індексації у розмірі 103 %, вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача встановленого індексу інфляції за період з 01.01.2017 року по 30.07.2017 року не обґрунтована.

Вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних від простроченої суми підлягають до задоволення в розмірі 542 грн. 08 коп. (розрахунок: сума боргу Х 3 % /100/365 х кількість прострочених днів ).

Крім того, позивач просить відшкодувати моральну шкоду завдану відповідачем внаслідок порушення трудових прав позивача, мотивуючи тим, що він зазнав моральних страждань та переживань не отримавши вчасно кошти, на які розраховував та залишивши сім`ю без засобів до існування, переживання призвели до погіршення психоемоційного стану: зниження настрою, зосередженість на неприємних думках, підвищена дратівливість, знервованість, порушення сну та погіршення самопочуття, що заважає виконувати покладені державою на нього обов`язки щодо несення військової служби та змушує докладати додаткових зусиль для організації свого життя та відновлення порушених прав. Завдану моральну шкоду оцінює 10 000 грн. Представник позивача наполягає на відшкодуванні моральної шкоди з огляду на те, що неодноразові її звернення до різних інстанцій не призвели до виконання відповідачем вимог законодавства.

Відповідно до ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Враховуючи, що відповідачем порушені законних прав позивача на отримання середнього заробітку на час перебування на військовій службі за період з 01.01.2017 року по 30.07.2017 року, в зв`язку з чим він зазнав моральних страждань та переживань не отримавши вчасно кошти; враховуючи, що позивачем не надано доказів щодо втрати нормальних життєвих зв`язків, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, а згідно укладеного 06.04.2016 року контракту він отримує належне матеріальне забезпечення, крім того, не повідомив про його укладення відповідача, суд приходить до висновку про відшкодування позивачу моральної шкоди в розмірі 2000 грн.

Представники відповідача заперечуючи проти позову зазначили про те, що особливий період в Україні діяв з 18.03.2014 року по 02.05.2014 року, з 07.05.2014 року по 21.06.2014 року, з 24.07.2014 року по 07.09.2014 року та з 20.01.2015 року по 22.08.2015 року, що встановлено ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 04.02.2016 року у справі № 826/18425/15, тому вказані обставини згідно ч.3 ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню у даній справі.

Суд не погоджується з даними твердженнями з наступних підстав.

Як вбачається з ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 04.02.2016 року у справі № 826/18425/15 ( а.с. 67-83), у вказаній справі не приймали участь СВК «Розаліївський» та ОСОБА_1 і щодо них не було встановлено обставини, на які посилається представник відповідача, тому відсутні підстави для застосування ч.3 ст.61 ЦПК України.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 року № 3543-ХІІ, особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій; демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.

Відповідно до Указу Президента України від 17 березня 2014 року N 303 «Про часткову мобілізацію», затвердженого встановленим порядком, оголошено часткову мобілізацію, у зв`язку з чим в Україні настав особливий період.

Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не визначено чіткого порядку припинення особливого періоду та одночасно передбачено комплекс заходів, як демобілізація.

Згідно зі статтею 11 вказаного Закону рішення про демобілізацію із внесенням його на затвердження Верховною Радою України приймає Президент України, однак рішення про демобілізацію військовослужбовців призваних згідно Указу Президента України від 17.02.2015 року №88/2015 не приймалось.

Ураховуючи зазначене, з огляду на зміст заходів мобілізації та демобілізації, визначених Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», закінчення заходів мобілізації не припинило особливий період.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення порядку проходження військової служби та питань соціального захисту громадян України, які проходять військову службу під час особливого періоду» від 15.01.2015 року № 116-VIII (набрала чинності з дня, наступного за днем його офіційного опублікування 08.02.2015 року) внесено зміни до ряду законодавчих актів, зокрема: ст.119 Кодексу законів про працю доповнено частиною 4 такого змісту: «За працівниками, які були призвані під час мобілізації, на особливий період та які підлягають звільненню з військової служби у зв`язку з оголошенням демобілізації, але продовжують військову службу у зв`язку з прийняттям на військову службу за контрактом, зберігаються місце роботи (посада), середній заробіток на підприємстві, в установі, організації незалежно від підпорядкування та форми власності, більше ніж на один рік».

Отже, суд приходить до висновку, що позивач має право на збереження місця роботи (посади) та середнього заробітку в СВК «Розаліївський» на строк дії контракту від 06.04.2016 року, про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.

Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково, тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню: середній заробіток за час перебування на військовій службі за період з 01.01.2017 року по 30.07.2017 року в розмірі 36 640 грн. 59 коп., 3% річних в розмірі 542 грн. 08 коп. та моральна шкода в розмірі 2000 грн., всього 39 182 грн. 67 коп.

Згідно ст.5 ЗУ «Про судовий збір», позивач звільняється від його сплати, тому він підлягає до стягнення з відповідача за розгляд вимог майнового характеру в розмірі 640 грн.

На підставі ст.ст. 115, 119, 237-1 КЗпП України, ст.625 ЦК України, ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» та ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу Президента України від 17.02.2015 № 88/2015 «Про строки проведення чергових призовів, чергові призови громадян України на строкову військову службу та звільнення в запас військовослужбовців у 2015 році», Постанови КМУ від 04.03.2015 № 105 «Про затвердження Порядку виплати компенсації підприємствам, установам, організаціям у межах середнього заробітку працівників, призваних на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятих на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, а також працівникам, які були призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період та які підлягають звільненню з військової служби у зв`язку з оголошенням демобілізації, але продовжують військову службу у зв`язку з прийняттям на військову службу за контрактом», ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», керуючись ст.ст. 3-13, 79, 60,61, 88, 208, 212-215, 218, 222, 294 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :
Позов задовольнити частково.

Стягнути з Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Розаліївський» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час перебування на військовій службі за період з 01.01.2017 року по 30.07.2017 року в розмірі 36 640 грн. 59 коп., 3% річних в розмірі 542 грн. 08 коп. та моральну шкоду в розмірі 2000 грн., всього 39 182 грн. 67 коп. ( тридцять дев`ять тисяч сто вісімдесят дві гривні 67 копійок).

В решті вимог відмовити.

Стягнути з Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Розаліївський» судовий збір на користь держави в розмірі 640 грн.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які беруть участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення, протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя О. В. Бондаренко