№2/263/38/2017
№263/2904/16ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 серпня 2017 року Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі: головуючого судді Томіліна О.М., при секретарі Гущиній О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про повернення автомобіля, визнання права власності на автомобіль, переведення боргу, стягнення грошових коштів, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, який в ході розгляду справи неодноразово уточнювався, до відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3, в якому просив повернути позивачеві автомобіль «ГАЗ 330214», 2006 року випуску, обєм двигуна 2285 см.куб., державний номер НОМЕР_1, серійний номер 144980, шасі № 144980, кузов № НОМЕР_2, двигун №40630А63093313, та визнати за ним право власності.

Перевести з позивача ОСОБА_1 на відповідача ОСОБА_3 борг по сплаті ? частини вартості спірного автомобілю в розмірі 27090грн. та судовий збір, сплачений по справі, а всього в розмірі 27360,73 грн., на підставі рішення Іллічівського райсуду м.Маріуполя від 24.07.2014р. за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1

Стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 уже стягнуту суму боргу в розмірі 16500грн. та судовий збір, сплачений по справі.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує наступне.

20.05.2011 року між ОСОБА_2Г і ТОВ «Автолідер-2010» було укладено договір комісії №5927/63 та купівлі-продажу, за яким позивач придбав автомобіль марки «ГАЗ 330214», 2006 року випуску, обєм двигуна 2285 см.куб., державний номер НОМЕР_1, серійний номер 144980, шасі № 144980, кузов № НОМЕР_2, двигун №40630А63093313.

09.02.2012 року рішенням Апеляційного суду Донецької області визнано недійсними договори комісії та договір купівліпродажу автомобіля. Зобовязано ОСОБА_2Г повернути позивачу кошти сплачені за автомобіль в розмірі 40 916 грн. 86 коп., а ОСОБА_1Ф повернути спірний автомобіль ОСОБА_3, скасовано державну реєстрацію.

10.05.2012 року Іллічівським районним судом було видано виконавчий лист №2-2211 про стягнення з ОСОБА_3 на користь позивача коштів в розмірі 40 916 грн. 86 коп., який був поданий на виконання до Іллічівського відділу ДВС.

19.08.2013 року рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя визнано право власності на ? частину автомобіля ГАЗ 330214 за ОСОБА_2, в порядку поділу спільного майна подружжя ОСОБА_2.

Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 24 липня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до позивача стягнуто з ОСОБА_1Ф ? частину вартості спірного автомобіля, яка була визначена згідно Висновку спеціаліста-оцінювача від 16.06.2011 року в розмірі 27 090 гривень та судовий збір, сплачений по справі. Рішення набрало законної сили 04.08.2014 року.

18.09.2014 року державним виконавцем Іллічівського ВДВС відкрито виконавче провадження № 44773010, згідно Довідки роботодавця позивача з його заробітної плати проводиться утримання на користь ОСОБА_2А і станом на 25.01.2016 року вже стягнено сума боргу в розмірі 4 940,84 гривень. Залишок боргу становить 22 419,89 гривень.

Рішення Апеляційного суду Донецької області від 09.02.2012р. про визнання недійсними договори комісії та договір купівліпродажу автомобіля, яким зобовязано ОСОБА_2Г повернути позивачу кошти сплачені за автомобіль в розмірі 40 916 грн. 86 коп., на даний час не виконане.

18.02.2016 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу - виконавчого листа №2-2211 від 10.05.2012 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь позивача вартості автомобіля НОМЕР_3, в розмірі 40 916 грн. 86 коп., - стягувачеві.

Позивач зазначає, що сплативши за спірний автомобіль ОСОБА_3, він знову сплачує ? частини вартості даного автомобіля його колишній дружині. Змоги повернути свої кошти у нього відсутні, його право власності суттєво порушено, оскільки він втратив кошти, автомобіль, та вдруге сплачує за нього.

Позивач вважає, що має право вимагати повернути спірний автомобіль, оскільки відпала правова підстава, яка була основою повернення даного автомобіля відповідачу, встановлена рішенням суду, повернення сплачених за нього коштів.

Власниками спірного автомобіля є обидва відповідачі у справі, на підставі спільної часткової власності. Враховуючи, що один із співвласників без згоди іншого отримав кошти за продаж належного їм автомобіля, а отже вимога ОСОБА_2А до позивача про стягнення ? частини вартості автомобіля є неправомочною, оскільки повинна бути заявлена її колишньому чоловікові ОСОБА_3, який не повернув позивачеві отримані кошти за продаж автомобіля, у звязку з чим борг за рішенням Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 24 липня 2014 року у справі № 264/1339/14-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1/2 частину вартості спірного автомобіля в розмірі 27 090 гривень та судовий збір, всього 27 360,73 грн., підлягає стягненню з ОСОБА_3 Договір купівлі-продажу спірного автомобіля був визнаний недійсним 09.02.2012 року, на той час автомобіль був спільною сумісною власністю ОСОБА_3, а поділ автомобіля відбувся 19.08.2013 року, на той час коли ОСОБА_2А було відомо, що її колишній чоловік отримав кошти за продаж, однак вона не порушувала питання про стягнення з останнього грошової компенсації.

Позивач вважає, що під час ухвалення попередніх рішень у спірних правовідносинах не виконана основна задача цивільного судочинства, яка полягає в захисті порушених та невизнаних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, чим фактично не вирішено спір по суті, та залишилося поза увагою суду питання щодо відновлення порушеного права позивача. Також позивач визнає, що на даний час місцезнаходження автомобіля невідоме.

Позивач та його представник в судове засідання не зявилися, в матеріалах справи наявні заяви про розгляд справи в їх відсутність та підтримання позовних вимог.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник в судове засідання не зявилися, в матеріалах справи наявні заяви про розгляд справи в їх відсутність та заперечення проти позовних вимог.

З письмових заперечень проти позову вбачається, що відповідачка ОСОБА_2 та її представник заперечують проти позовних вимог, оскільки вимоги щодо повернення спірного автомобілю позивачеві розглянуті в іншій справі, в якій ухвалено судове рішення, яке набуло законної сили, а саме, ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 09.02.2012р. зобовязано ОСОБА_1 повернути ОСОБА_3 спірний автомобіль. Зазначені вимоги можливо розглядати лише після зміни власника спірного автомобілю. Вимоги про визнання за ОСОБА_1 права власності на спірний автомобіль були предметом розгляду іншої справи, в якій ухвалено судове рішення, яке набуло законної сили, а саме, рішенням Іллічівського райсуду м.Маріуполя від 19.08.2013р., зокрема, визнано за ОСОБА_2 право власності на ? частки спірного автомобілю. Вимоги про переведення боргу по сплаті ? частини вартості спірного автомобілю також були предметом розгляду іншої справи, а саме, рішенням Іллічівського райсуду м.Маріуполя від 24.07.2014р. з ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_2 ? частину вартості спірного автомобілю. Вимоги про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 уже стягнутої суми боргу в розмірі 16500грн. не підлягають задоволенню, оскільки рішенням Апеляційного суду Донецької області від 09.02.2012р. з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 вже стягнуто 40916,86грн., які були сплачені позивачем по договору купівлі-продажу, який визнаний незаконним.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином у встановленому законом порядку.

Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності з ч. 2 ст. 197 ЦПК України у звязку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь.

Суд, вивчивши матеріали справи та надані сторонами докази, приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. При цьому суд виходить з наступного.

Відповідно до статей 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Верховний Суд України у Постанові Пленуму № 8 від 13.06.2007 р. «Про незалежність судової влади» зазначив, що відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені.

Фактично, сторони в якості засобів доказування використовують одні і ті самі рішення судів, які набули законної сили.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 09.02.2012 року рішенням Апеляційного суду Донецької області у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_1, ТОВ «Автоділер-2010» про визнання договорів комісії та купівлі-продажу недійсними позовні вимоги позивача задоволені, ухвалено визнати договір комісії від 20 травня 2011 року № 5927/63, укладений між ТОВ «Автолідер - 2010», в особі начальника відокремленого підрозділу № 1 ОСОБА_4, що діяв на підставі довіреності № 1 від 24 листопада 2010 року, та ОСОБА_3, в особі ОСОБА_5, котрий діяв в інтересах ОСОБА_3, на підставі довіреності, щодо продажу транспортного засобу - автомобіля марки ГАЗ 3302 14, 2006 року випуску, вантажний, серійний номер Х 144980, номер державної реєстрації АН 3142 ВТ, ГАЗ 3302 14, п. місць 2, обєм двигуна 2285 куб.см (В), шасі (кузов, рама) № Х , який належав ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу РСА № 9077411 від 03 лютого 2007 року та договір купівлі - продажу транспортного засобу від 20 травня 2011 року, укладений між ТОВ «Автолідер - 2010», в особі начальника відокремленого підрозділу № 1 ОСОБА_4, що діяв на підставі довіреності № 1 від 24 листопада 2010 року та ОСОБА_1, щодо транспортного засобу - автомобіля марки ГАЗ 3302, 2006 року випуску, вантажний, серійний номер Х 144980, номер державної реєстрації АН 3142 ВТ, ГАЗ 3302 14, п. місць 2, обєм двигуна 2285 куб.см (В), шасі (кузов, рама) № Х недійсними. Повернути автомобіль ОСОБА_3, зобовязавши ОСОБА_1 передати ОСОБА_3 автомобіль вантажний, серійний номер Х 144980, номер державної реєстрації АН 3142 ВТ, ГАЗ 3302 14, рік випуску 2006 п. місць 2, обєм двигуна 2285 куб.см (В), шасі (кузов, рама) №Х. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 вартість автомобіля 40 916 грн. 86 коп. Скасувати державну реєстрацію автомобіля на імя ОСОБА_1 від 21 травня 2011 року. Під час розгляду справи судом встановлено, що ОСОБА_2 і ОСОБА_3 перебували у шлюбі з 18 листопада 2005 року. У січні 2006 року подружжя купило автомобіль ГАЗ 3302 14 бортовий і зареєструвало його на ОСОБА_3 9 грудня 2009 року ОСОБА_3 видав довіреність ОСОБА_1Ф на право керування та розпорядження цим автомобілем, 16 травня 2011 року, довіреність на імя ОСОБА_1 була скасована. Згідно з довіреністю від 14 квітня 2010 року, ОСОБА_3 уповноважував ОСОБА_5 бути його представником з питань користування та розпорядження автомобілем ГАЗ 3302 14. 20 травня 2011 року між ОСОБА_3, в особі ОСОБА_5, і ТОВ «Актолідер-2010» укладено договір комісії № 5927/63, за яким товариство взяло на себе зобовязання, в порядку та на умовах визначених договором, укласти за рахунок ОСОБА_3, але від свого імені, договір щодо продажу автомобіля ГА 3302 14. 20 травня 2011 року ТОВ «Автолідер-2010» продало ОСОБА_1 спірний автомобіль за 40 916 грн. 86 коп. 21 травня 2011 року автомобіль зареєстрований за ОСОБА_1 Вказане рішення набрало законної сили, оскільки ухвалою ВССУ від 14.06.2012р. касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, рішення залишено без змін.

Рішенням Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 19.08.2013 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_1, про визнання майна сумісною власністю та його розділ між подружжям позовні вимоги позивача задоволені, ухвалено визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку автомобіля марки ГАЗ 3302 14, 2006 року випуску, синього кольору, грузовий, серійний номер х144980, обєм двигуна 2285 см куб (В), шасі х144980, кузов 5133, двигун 40630А63093414. Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частку вказаного автомобіля. Стягнути з ОСОБА_3 ? частину в рахунок споживчого кредиту у розмірі 14389,16 грн. Рішення набрало законної сили.

Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 24 липня 2014 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_3, про стягнення грошових коштів та спричинених збитків позовні вимоги позивача задоволені частково, ухвалено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 половину вартості автомобілю ГАЗ 3302 14, 2006 року випуску, синього кольору, вантажного, серійний номер х144980, обєм двигуна 2285 куб.см. (В), шасі х144980, кузов 5133, двигун 40630А63093414, в розмірі 27090 грн. та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 270,73 грн., а всього 27360,73 грн. Під час розгляду даної справи судом встановлено, що рішенням Апеляційного суду Донецької області від 09.02.2012 року визнано недійсними договір комісії та договір купівлі-продажу автомобіля марки ГАЗ 3302 14, держ. №АН 3142 ВТ, скасовано державну реєстрацію автомобіля та постановлено повернути спірний автомобіль ОСОБА_3 Проте вказане рішення ОСОБА_1 не виконано. Державним виконавцем 05.03.2012 року було відкрито виконавче провадження про повернення автомобіля ОСОБА_3, зобовязавши ОСОБА_1 передати спірний автомобіль. В ході проведення виконавчих дій було встановлено, що автомобіль НОМЕР_3, 2006 року випуску, було знято з обліку для реалізації, встановити місце знаходження автомобіля не вдалося. Виконати рішення суду без участі боржника не було можливим, у звязку із чим 13.07.2012 року державним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.11 ст.49 ЗУ «Про виконавче провадження». На ОСОБА_1 було накладено штраф і направлено подання про притягнення його до кримінальної відповідальності. Тобто, було встановлено, що рішення суду про повернення автомобіля не виконано. В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 підтвердив, що останній продав іншій особі спірний автомобіль та у нього його не має. Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 28.07.2015р. вказане рішення залишено без змін. Ухвалою судді ВССУ від 10.05.2017р. відмовлено у відкритті касаційного провадження у вказаній справі. Таким чином, рішення суду набрало законної сили та є чинним.

З позовних вимог позивача ОСОБА_1 вбачається, що він фактично не згодний з вказаними рішеннями, вдається до власної переоцінки доказів та намагається провести ревізію судових рішень у непередбачений Законом спосіб.

Посилання позивача щодо застосування до спірних правовідносин ст.1212 ЦК України є хибним, оскільки відповідно до частини 1 вказаної статті, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Однак, рішенням Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 24 липня 2014 року встановлено, що автомобіль НОМЕР_4, було знято з обліку для реалізації, встановити місце знаходження автомобіля не вдалося. ОСОБА_1 мав в користуванні вказаний автомобіль та продав його іншій особі.

Той факт, що 18.02.2016 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу - виконавчого листа №2-2211 від 10.05.2012 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 вартості автомобіля НОМЕР_3, в розмірі 40 916 грн. 86 коп., стягувачеві, не може слугувати підставою для задоволення позовних вимог про повернення автомобіля, визнання права власності на автомобіль, переведення боргу, стягнення грошових коштів.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 143, 197, 209, 212, 215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про повернення автомобіля «ГАЗ 330214», 2006 року випуску, обєм двигуна 2285 см.куб., державний номер НОМЕР_1, визнання права власності на автомобіль, переведення боргу, стягнення грошових коштів.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участі у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя О.М. Томілін