Справа № 337/2728/16-ц
Провадження № 2/337/723/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 серпня 2017 року Хортицький районний суд м. Запоріжжя

у складі: головуючого судді Гнатик Г.Є.

при секретарі Куліш Л.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Запорожжі цивільну справу за позовом ПАТ Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, судових витрат,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

У позові вказав, що відповідно до укладеного договору № б/н від 01.02.2011 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 11000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, складає між ним та банком Договір, та підтверджується підписом у заяві. У порушення умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав, у звязку з чим, станом на 31.05.2016 року має заборгованість у сумі 70 849 грн. 16 коп., яка складається з наступного: 10744 грн. 26 коп. заборгованість за кредитом; 53204 грн. 94 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3050 грн. заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн. - штраф(фіксована частина); 3349 грн. 96 коп. штраф (процентна складова), тому просив стягнути з відповідача суму заборгованості та судові витрати.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав. Суду пояснив, що у заяві позичальника вказано, що картковий ліміт, є кредитом, який він отримав у сумі 3000 грн. Потім сума ліміту була збільшена до 11 000 грн. Заборгованість у відповідача за вказаним кредитним договором виникла за період з 01.09.2013 року по 31.05.2016 року. Перша кредитна картка відповідачеві була видана за № 134220, зі строком дії до грудня 2014 року, при цьому номер отриманої картки у анкеті заяві не вказується, номер картки вноситься лише в електронному вигляді, бо це внутрішнє Правило банку. Друга картка була видана за №423721 12.04.2013 року, із строком дії до червня 2016 року, доказів отримання цієї картки відповідачкою, не має. Кредитний ліміт по цій картці 11 000 грн. Третя кредитна картка була видана за № 617902, строк її дії до 10.06.2013 року. Анкета заява на її отримання не була потрібна, відповідачка її отримала просто звернувшись до установи банку. Докази отримання цієї картки лише в електронному вигляді. Всі кредитні картки були отримані ОСОБА_1 в межах одного укладеного договору. Заява про отримання кредитної картки з кредитним лімітом, написана ОСОБА_1 один раз- 01.02.2011 року. Заборгованість за кредитним договором ОСОБА_1 розраховано станом на 31.05.12016 року, це є момент виникнення заборгованості. Просив задовольнити позов у повному обсязі.

Представник ОСОБА_1- ОСОБА_2 проти задоволення позову заперечує. Суду пояснив, що з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк» уклали договір без номеру про надання банківських послуг, шляхом підписання анкети-заяви, в якій вказано, що вона разом з памяткою клієнта та Умовами і правилами надання банківських послуг, а також тарифами, становить укладений між нею та банком договір про надання банківських послуг. В матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що підписуючи анкету-заяву, ОСОБА_1 мала на увазі саме Умови і Правила надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 року. ОСОБА_1 позивачем не надано памятки клієнта, яка є частиною договору, матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 був відкритий картковий рахунок. Посилання позивача на те, що ОСОБА_1 було видано три картки, нічим не підтверджено. Роздруківка фото ОСОБА_1 з карткою, не є доказом отримання кредитних коштів, бо неможливо по фото встановити коли саме зроблено фото, строк та номер картки з якою її сфотографоно, кредитний ліміт, якщо він був отриманий відповідачкою. Оскільки ОСОБА_1 не отримувала вказаних позивачем карток, не отримувала кредитних коштів, так як у цій частині докази відсутні, просить у позові відмовити у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає позовні вимоги не підлягаючими задоволенню, у звязку з наступним.

Відповідно до ст.. 60 ч.1 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно зі ст.27 ч.2 ЦПК України, кожна сторона зобовязана надати суду всі наявні докази у підтвердження своїх позовних вимог.

Позивач, звертаючись до суду з позовом, вказав, щовідповідно до укладеного договору № б/н від 01.02.2011 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 11000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, складає між ним та банком Договір, та підтверджується підписом у заяві. У порушення умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав, у звязку з чим, станом на 31.05.2016 року має заборгованість у сумі 70 849 грн. 16 коп., яка складається з наступного: 10744 грн. 26 коп. заборгованість за кредитом; 53204 грн. 94 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3050 грн. заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн. - штраф(фіксована частина); 3349 грн. 96 коп. штраф (процентна складова), тому просив стягнути з відповідача суму заборгованості та судові витрати.

Позивачем у підтвердження позовних вимог надана ксерокопія анкети-заяви позичальника ОСОБА_1 про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку від 01.02.2011 року.

На цю анкету-заяву позивач посилається як на письмовий доказ, що підтверджує отримання коштів відповідачем.

Проте, суд не вважає, що дана ксерокопія є належним та допустимим доказом отримання коштів.

Відповідно до ч.2 ст.64 ЦПК України письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу. Ксерокопія як незасвідчена копія службового документа не відповідає вимогам п.3.16 ДСТУ 2732-2004 «Діловодство й архівна справа, терміни та визначення понять», якою визначено вимоги до копії службового документа, що містять реквізити, які в окремих випадках надають їй юридичної сили оригіналу.

До того ж, у зазначеній ксерокопії анкети-заяви від 01.02.2011 року не вказано номер платіжної картки чи номер рахунку, на який банком були перераховані кошти ( а.с.7), а також номери інших карток, на видачу яких посилається представник позивача.

Жодних доказів отримання відповідачем грошових коштів від банку позивачем не надано на жодну кредитну картку, на видачу яких відповідачці ОСОБА_1, посилається представник позивача.

В ксерокопії анкети-заяви позичальника, в Умовах та правилах надання банківських послуг, копії яких додані до позовної заяві, відсутні дані про отримання відповідачем не тільки коштів, але й банківської картки.

Відповідно до ст..ст.526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа ( кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти ( кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Позивачем суду не надано належних доказів виконання цього договору кредитором- зарахування коштів на кредитну картку позичальника, видачу коштів готівкою, так як і доказів отримання ОСОБА_1 трьох кредитних карток за однією анкетою-заявою та отримання по ним встановленого банком кредитного лімітуту ін.

Доданий до позовної заяви розрахунок заборгованості не містить відомостей про отримання відповідачем кредитної картки зі встановленим лімітом коштів. До того ж цей розрахунок зроблений та підписаний невідомою особою, тому не може бути визнаний належним доказом отримання коштів позичальником.

Також позивачем не надано належного розрахунку заборгованості відповідача за кредитним договором, з якого б вбачалося, яким саме чином та за який період пораховані кожна зі складових зазначеної позивачем загальної суми заборгованості станом на 31.05.2016 року - 70849 грн. 16 коп.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" зазначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факт здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Позивачем не надано суду первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредиту та його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки, та ін.), тому не має підстав вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем, а також суми відсотків, пені, зазначені в розрахунку, є правильними.

За викладених обставин суд вважає, що позивачем не надано належних доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування. На підставі доданих до позовної заяви додатків неможливо встановити факт отримання відповідачем кредитних коштів, їх дійсну суму, суму повернутого боргу відповідачем, залишок боргу на час розгляду справи, а тому, суд вважає не доведеним позивачем факт виконання ним умов договору про надання кредитного ліміту відповідачу.

Окрім цього, відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

В наданих позивачем суду письмових доказах відсутні відомості про встановлення сторонами договору строку повернення позики. Не надано також доказів предявлення вимоги відповідачу про повернення позики або відомостей про встановлення інших умов та строків повернення позики.

Висновки суду узгоджуються з Правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у справі № 6-2320цс-16, згідно якого, відповідно до ст.. 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

У справі, яка переглядалася, суди встановили, що між сторонами укладено кредитний договір шляхом підписання заяви позичальника, у якій указано, що вона разом з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам і тарифами складає між сторонами кредитно-заставний договір.

Натомість зазначені Умови не містять підпису відповідача. При цьому суд не встановив наявності належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, та відповідно, чи брав на себе зобовязання відповідач зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобовязання з повернення кредиту, чи в межах позовної давності позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Оскільки в задоволенні позовних вимог варто відмовити, то на підставі ст..88 ЦПК України з відповідача не можуть бути стягнуті судові витрати.

Керуючись ст. 527, 530, 1049 ЦК України ст. 208, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ПАТ Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, судових витрат, залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено у апеляційному суді Запорізької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів через Хортицький районний суд м.Запоріжжя.

Суддя: Г.Є. Гнатик