Справа № 132/1649/17
Провадження № 2/132/764/17
РІШЕННЯ
Іменем України
02.08.2017 Калинівський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого Павленко І.В.

при секретарі Жовті С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Калинівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ДП «Дослідне господарство «Артеміда» Інститут картоплярства НААН» про стягнення середнього заробітку, невиплаченого за період проходження строкової служби, суд-

ВСТАНОВИВ:

Позивач в позовній заяві вказує, що з червня 2015 року працював в ДП ДГ «Артеміда» на посаді головного агронома. 23.05.2016 року згідно із Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» його було призвано на строкову військову службу і зараховано в команду № НОМЕР_1 . На підставі Указу Президента України від 24.02.2017 року за № 44/2017 він був звільнений в запас та повернувся додому. Повідомленням військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 №962 від 27.04.2017 року директора ДП ДГ «Артеміда» було повідомлено про те, що за ним зберігаються місце роботи (посада) та середній заробіток. Наказом №25-к від 24.05.2017 року він був поновлений на роботі на посаді головного агронома ДП ДГ «Артеміда» ІК НААН. Після чого він звернувся до роботодавця з метою вирішення питання щодо виплати середнього заробітку за період проходження строкової служби в сумі 47563,81 грн. Однак, йому було відмовлено у даній виплаті. За вказаних обставин звернувся в суд з даним позовом.

В судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_2 , що діє на підставі довіреності, позовні вимоги підтримали з мотивів, наведених у позові.

Представник відповідача на підставі довіреності Антощук В.Д. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, з мотивів, наведених у запереченні. Крім того, вважає, що позивачем невірно розраховано невиплачений середній заробіток за період проходження строкової служби з 23.05.2016 року по 16.05.2017 року.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового процесу, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються нормами трудового законодавства, а саме Кодексом законів про працю України.

В пункті 18 постанови Пленуму Верховного Суду України N 9 від 6 листопада 1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів" (далі Постанова № 9 від 06.11.1992 року) роз`яснено, що при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 наказом директора ДП ДГ «Артеміда» ІК НААН №42-к від 21.07.2015 року був прийнятий на роботу у відділ виробництва рослинницької продукції на посаду головного агронома.

23.05.2016 року згідно із Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» його було призвано на строкову військову службу і зараховано в команду № НОМЕР_1 .

Згідно довідки №494 від 10.04.2017 року, виданої начальником відділу кадрів військової частини НОМЕР_2 І.Янківським солдат ОСОБА_1 був призваний на строкову військову службу 25.05.2016 року Калинівським РВК Вінницької області та проходить військову службу в ІНФОРМАЦІЯ_2 з 29.06.2016 року.

Згідно витягу з наказу начальника Могилів-Подільського прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України м.Могилів-Подільський №158-ос від 16.05.2017 року відповідно Указу Президента України від 24.02.2017 року за № 44/2017 солдат строкової військової служби ОСОБА_1 виключений зі списку особового складу та всіх видів забезпечення згідно підпункту «є» (призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, а також які вислужили встановлені строки строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу, у строки, визначенні рішенням Президента України) пункту 1 частини 8 статті 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», з 16.05.2017 року.

Відповідно п. 3 ч.1 ст. 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є призов або вступ працівника або власника-фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну ( невійськову службу ), крім випадків, коли за працівником зберігається місце роботи, посада відповідно до ч.3, 4 ст. 119 цього Кодексу.

Повідомленням військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 №962 від 27.04.2017 року директора ДП ДГ «Артеміда» було повідомлено про те, що за ОСОБА_1 зберігаються місце роботи (посада) та середній заробіток.

Наказом №25-к від 24.05.2017 року ОСОБА_1 було поновлено на роботі на посаді головного агронома ДП ДГ «Артеміда» ІК НААН, що підтверджується копією трудової книжки. Проте, середній заробіток не було виплачено.

Відповідно до ч. 3 ст. 119 КЗпП України ( в редакції станом 24.12. 2015 року) за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, в яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

З диспозиції даної статті вбачається, що за працівниками прийнятими на строкову військову службу на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, в яких вони працювали на час призову.

Таким чином, суд вважає, що позивач був прийнятий на строкову військову службу на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, а тому відповідно до статті 119 КЗпП України за ним зберігається місце роботи, посада і середній заробіток.

Водночас, суд враховує, що відповідно до ч. 2 ст. 39 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частинами третьою та четвертою статті 119 Кодексу законів про працю України.

Пунктом 2 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» від 20 травня 2014 року № 1275 -VII поширено дію частин другої і третьої статті 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», частини третьої статті 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та частини третьої статті 119 КЗпП України в редакції цього Закону на громадян України, які були призвані на військову службу .

Відповідно до статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України. Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Громадяни України чоловічої статі, придатні до проходження військової служби за станом здоров`я і віком, а жіночої статі також за відповідною фаховою підготовкою, повинні виконувати військовий обов`язок згідно із законодавством.

Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Статтею 40 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» встановлено, що гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України «Про Збройні Сили України», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» та іншими законами.

Призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу у зв`язку з мобілізацією та звільнення з військової служби у зв`язку з демобілізацією проводяться в порядку, визначеному V Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»).

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення проведення мобілізації» (вступив в дію з 01.04.2014) внесені зміни до Законів України «Про військовий обов`язок і військову службу», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відповідно до статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» окремим видом служби є військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період. Виконання військового обов`язку і особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим законом та іншими нормативно-правовими актами.

З огляду на зазначене , суд вважає, що вимоги позивача ґрунтуються на законі і підлягають до задоволення в повному обсязі.

Згідно абзацу 3 п.2 Постанови КМУ від 08.02.1995 року №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за

останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою

пов`язана відповідна виплата.

Основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п.8 Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом 2 місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин).

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз.2 п.8 Порядку).

Відповідно до довідки №50 від 29.05.2017 року, наданої відповідачем загальна сума доходу позивача за березень-квітень 2016 року складає 8314,00 грн. Таким чином середньоденна заробітна плата складає:8314,00 грн./(22+21)=193,35 грн., де 22+21- кількість робочих днів в березні та квітні місяці 2016 року. Отже невиплачений середній заробіток за період проходження строкової служби складає: 193,35 грн.х246 робочих днів=47563,81 грн., де 246 р.д.-кількість робочих днів за період перебування на військовій службі з 23.05.2016 року по 16.05.2017 року.

Даний розрахунок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 14.09.2016 року у справі №6-419цс16.

За таких обставин, суд критично оцінює розмір середньоденної заробітної плати, розрахований в сумі 159,88 грн. згідно довідки №50 від 29.05.2017 року, виданої ДП ДГ «Артеміда».

Враховуючи прийняте судом рішення та на підставі ст.88 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з ДП «Дослідне господарство «Артеміда» Інститут картоплярства НААН» в дохід держави витрати по сплаті судового збору в розмірі 640 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.36, 119, 233 КЗпП України, Законом України "Про військовий обов"язок і військову службу", Законом України "Про оборону", ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ДП «Дослідне господарство «Артеміда» Інститут картоплярства НААН» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період проходження строкової служби в сумі 47563,81 грн.

Стягнути з ДП «Дослідне господарство «Артеміда» Інститут картоплярства НААН» в дохід держави витрати по сплаті судового збору в розмірі 640 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: