Ухвала

27 липня 2017 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Ступак О.В., вирішуючи питання про прийняття до розгляду касаційної скарги ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Вінницької області від 07 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Управління механізації шляхового будівництва», ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої злочином,

в с т а н о в и в:

У липні 2010 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Управління механізації шляхового будівництва» (далі - ТОВ «Управління механізації шляхового будівництва»), ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої злочином.

На обґрунтування своїх вимог посилалась на те, що навесні 2008 року ОСОБА_5 запропонував їй на вигідних умовах викупити частину корпоративних прав в учасників ТОВ «Управління механізації шляхового будівництва», про що останні мали надати відповідні нотаріально посвідчені заяви. На виконання досягнутих домовленостей вона передала ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 244 тис. доларів США, із яких він 140 тис. доларів США використав на викуп частки у 43 учасників товариства у розмірі 70,7621 %, однак переоформив їх не на неї, а на свого батька ОСОБА_4 Решту коштів витратив на особисті потреби, що підтверджується вироком Староміського районного суду м. Вінниці від 13 квітня 2010 року, яким ОСОБА_5 було засуджено до позбавлення волі із відшкодуванням шкоди на її користь у розмірі 100 738,71 доларів США. У зазначеному вироку судом також було вказано, що оскільки кошти у розмірі 140 тис. доларів США ОСОБА_5 витратив на придбання частки у ТОВ «Управління механізації шляхового будівництва» на ім'я свого батька ОСОБА_4, то в цій частині питання про відшкодування заподіяних їй збитків вона може вирішувати в порядку цивільного судочинства.

Із урахуванням викладеного, просила суд визнати недійсним рішення позачергових зборів товариства від 10 червня 2008 року, яке оформлено протоколом № 2, та визнати за нею право власності на частку статутного капіталу товариства на суму 194 011 грн, що становить 70,7621 % голосів.

Заочним рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 09 серпня 2010 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано недійсним рішення про задоволення бажання виключених зі складу ТОВ «Управління механізації шляхового будівництва» засновників, відповідно до поданих заяв про відступлення належних їм часток у статутному капіталі товариства ОСОБА_4, яке оформлено протоколом позачергових зборів засновників ТОВ «Управління механізації шляхового будівництва» від 10 червня 2008 року № 2.

Визнано недійсним рішення про внесення змін до статуту ТОВ «Управління механізації шляхового будівництва», яке оформлено протоколом № 2 позачергових зборів засновників ТОВ «Управління механізації шляхового будівництва» від 10 червня 2008 року.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 194 011 грн капіталу статутного фонду ТОВ «Управління механізації шляхового будівництва», що складає 70,7621 % голосів.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 07 грудня 2015 року задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_6 та ОСОБА_5, заочне рішення Староміського районного суду м. Вінниці від 09 серпня 2010 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 червня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилено, рішення апеляційного суду Вінницької області від 07 грудня 2015 року залишено без змін.

У липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла касаційна скарга ОСОБА_2, в якій заявник просить скасувати рішення апеляційного суду Вінницької області від 07 грудня 2015 року та залишити в силі рішення Староміського районного суду м. Вінниці від 09 серпня 2010 року. Зокрема, зазначив, що вказане рішення апеляційного суду впливає на його права, оскільки після набуття права власності на частку статутного фонду ТОВ «Управління механізації шляхового будівництва», що складає 70,7621 % голосів, ОСОБА_3 відчужила її ОСОБА_7, який у подальшому відчужив цю частку ОСОБА_2

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим касаційна скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 324 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи чи обов'язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: рішення суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, рішення і ухвали апеляційного суду, ухвалені за результатами апеляційного розгляду.

Конституційний Суд України у рішенні від 01 грудня 2004 року у справі № 1-10/2004 (№ 18-рп/2004) за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України (справа про охоронюваний законом інтерес) вирішив: поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в ч. 1 ст. 4 ЦПК України

та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції України і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам; в аспекті поставленого у конституційному поданні питання положення ч. 1 ст. 4 ЦПК України треба розуміти так, що акціонер може захищати свої права та охоронювані законом інтереси шляхом звернення до суду у випадку їх порушення, оспорювання чи

невизнання самим акціонерним товариством, учасником якого він є,

органами чи іншими акціонерами цього товариства; порядок судового захисту порушених будь-ким, у тому числі й третіми особами, прав та охоронюваних законом інтересів акціонерного товариства, які не можуть вважатися тотожними простій сукупності індивідуальних охоронюваних законом інтересів його акціонерів, визначається законом.

Виходячи з викладеного, а також ураховуючи, що зазначену касаційну скаргу подано особою, яка не брала участі у справі, а зі змісту оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції не вбачається, що суд вирішив питання про права, свободи чи обов'язки ОСОБА_2, вважаю, що в силу вимог ст. 324 ЦПК України останній не має права оскаржувати у касаційному порядку зазначене рішення апеляційного суду, що дає підстави для відмови у прийнятті указаної касаційної скарги.

Ураховуючи наведене та керуючись ст. 324 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у прийнятті касаційної скарги на рішення апеляційного суду Вінницької області від 07 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Управління механізації шляхового будівництва», ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої злочином.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ О.В.Ступак