Справа № 460/1170/17
Провадження №2/460/1150/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.08.2017 рокум.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області

в складі: головуючого судді: Кондратьєвої Н.А.

при секретарі Юрчишині В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Яворові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Домажирської сільської ради, третя особа: голова СТ «Рясне» ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Домажирської сільської ради Яворівського району Львівської області, третьої особи Садівничого товариства «Рясне», яким просить визнати незаконним та скасувати рішення Домажирської сільської ради №575 від 21.09.2016 року «Про скасування рішення виконавчого комітету Домажирської сільської ради та державних актів і права приватної власності на землю».

Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до державного акту серії ІІ-ЛВ № 095583 від 26 січня 1995 року йому належить земельна ділянка площею 0,06 га для ведення садівництва на території Домажирської селищної ради, який був виданий на підставі рішення Домажирської сільської ради №33 від 19.09.1994 року і зареєстрований в книзі записів державних актів на право власності за №364. З листа Домажирського сільського голови ОСОБА_3 № 18 від 23.01.2017 року йому стало відомо, що рішенням Домажирської сільської ради № 575 від 21.09.2016 р. „Про скасування рішення виконавчого комітету Домажирської сільської ради та державних актів на право приватної власності землю» скасовано рішення Домажирської сільської ради № 33 від 19.09.1994 р. в частині передачі земельних ділянок у власність громадян згідно з додатком, та вирішено в судовому порядку скасувати право власності на такі земельні ділянки на підставі листа голови садівничого товариства „Рясне на адресу Домажирського сільського голови без номера про скасування права власності на земельні ділянки в цьому товаристві із додатком - списком членів товариства та скеровано копію протоколу виїзного засідання земельної комісії Домажирської сільської ради від 25 серпня 2016 року з рекомендацією вилучення земельних ділянок в СТ „Рясне, оскільки такі тривалий час не використовуються за призначенням, не сплачується земельний податок та членські внески. Вважає, що таке рішення сільської ради є незаконним і просить його скасувати посилаючись на норми Земельного кодексу України та ЗУ «Про місцеве самоврядування».

В судове засідання позивач не зявився, подав суду заяву про слухання справи у його відсутності.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_4 проти позову заперечив, пояснив що позивач не використовує земельну ділянку за цільовим призначенням, а відтак рішення Домажирської сільської ради №575 від 21.09.2016 року є законним, просить відмовити в задоволенні позову.

Представник третьої особи ОСОБА_2 в судовому засіданні 24.04.2017 пояснив, що позивач з 2008 року не використовує земельну ділянку за цільовим призначенням, не платить внесків до садівничого товариства, не сплачує земельних податків, а відтак змушений був звернутися до Домажирської сільської ради про скасування рішення виконавчого комітету Домажирської сільської ради та державних актів і права приватної власності на землю виданого ОСОБА_1, яка в свою чергу прийняла законне та обгрунтоване рішення, просить відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представника відповідача та представника третьої особи, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про задоволення позову виходячи з наступного.

Відповідно до державного акту про право власності на землю ІІ-ЛВ № 095583 від 26 січня 1995 року позивачу належить земельна ділянка площею 0,06 га на території Домажирської сільської ради і передана для ведення садівництва. Як вбачається з тексту вказаного державного акту, передача земельної ділянки здійснена на підставі рішення Домажирської сільської ради народних депутатів Яворівського району Львівської області від 19.09.1994 року № 33.

Ст. 3 ЗК України від 18.12.1990 № 561-XII (який діяв на момент передачі земельної ділянки у власність позивача) визначено, що власність на землю в Україні має такі форми: державну, колективну, приватну. Усі форми власності є рівноправними. Розпоряджаються землею ОСОБА_4 народних депутатів, які в межах своєї компетенції передають землі у власність або надають у користування та вилучають їх. Повноваження щодо передачі, надання та вилучення земельних ділянок місцеві ОСОБА_4 народних депутатів можуть передавати відповідно органам державної виконавчої влади або виконавчим органам місцевого самоврядування.

За ст. 6,9 ЗК України від 18.12.1990 № 561-XII (який діяв на момент передачі земельної ділянки у власність позивача) громадяни України мають право на одержання у власність земельних ділянок для садівництва за рішенням сільської ради.

В силу ст. 23 ЗК України від 18.12.1990 № 561-XII (який діяв на момент передачі земельної ділянки у власність позивача)право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними ОСОБА_4 народних депутатів.

Ст. 25 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» до загальної компетенції сільських, селищних, міських рад віднесено розгляд і вирішення питань, віднесених Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Відповідно до п.15 ч.1 ст. 26 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад належить скасування актів виконавчих органів ради, які не відповідають Конституції чи законам України, іншим актам законодавства, рішенням відповідної ради, прийнятим у межах її повноважень.

Як зазначає Конституційний Суд України у своєму рішенні № 7-рп/2009 від 16 квітня 2009 року в справі № 1-9/2009 за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) - в Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (стаття 3). Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (стаття 74 Закону). Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є "гарантією стабільності суспільних відносин" між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в абзаці другому пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп у справі щодо несумісності депутатського мандата. Ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

Оскільки передача земельної ділянки позивачу відбулась актом індивідуальної дії - рішенням органу місцевого самоврядування, в межах його компетенції, який вичерпав свою дію фактом його виконання в момент отримання позивачем державного акту про право власності на землю, а тому сільська рада позбавлена законодавчої можливості скасовувати чи вносити зміни в таке рішення.

Аналогічна позиція викладена Пленумом Верховного Суду України в абз. 2 п. 8 постанови від 16 квітня 2004 р. № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (у редакції постанови від 19 березня 2010 р.), згідно з яким при вирішенні в судовому порядку питання про недійсність документів, виданих на підставі переглянутого рішення органу виконавчої влади чи місцевого самоврядування про скасування свого рішення, за яким земельна ділянка була неправомірно одержана у власність чи користування, слід враховувати Рішення Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 р. № 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування), відповідно до п. 5 мотивувальної частини якого органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, повязані з реалізацією певних субєктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і субєкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення.

Разом з тим суд зазначає, що Перелік підстав припинення права власності на земельну ділянку визначений ст. 140 ЗК України і є вичерпним. Такої підстави припинення права власності на земельну ділянку, як скасування рішення органу виконавчої влади, на підставі якого було видано державний акт на право власності на земельну ділянку, зазначеним Кодексом не передбачено.

За таких обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтвердженими належними доказами у справі, а тому підлягають до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 60, 214-215 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати рішення Домажирської сільської ради №575 від 21.09.2016 року «Про скасування рішення виконавчого комітету Домажирської сільської ради та державних актів і права приватної власності на землю».

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Яворівський районний суд Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н.А. Кондратьєва