пр. № 2/759/3757/17
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2017 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Ул'яновської О.В.,

секретаря Чернишук К.О.,

за участю: заявника ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовними вимогами ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Орган опіки та піклування Святошинської районної в м.Києві державної адміністрації про визначення місця проживання,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 р. позивач звернувся до суду із позовом про визначення місця проживання дитини, та з метою забезпечення позову просить суд заборонити ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вчиняти дії щодо перешкоджання ОСОБА_1 у спілкуванні з малолітньою донькою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1; надати можливість підтримувати особисті відносини та контакт з дитиною. В обґрунтування вимог заяви посилається на те, що відповідачка та її батьки, що є бабусею та дідусем його неповнолітньої доньки, систематично вчиняють дії щодо перешкоджання у спілкуванні з дитиною, посилаючись на відсутність рішення суду про доступ батькові до дитини. Заявник з грудня 2015 р. позбавлений права на побачення та контакт з донькою, що в подальшому може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у майбутньому, оскільки може мати наслідком втрату чи погіршення безпосередніх емоційних контактів дитини з батьком, підвіщення рівня загрози одностороннього психологічного навіювання, що в подальшому впливатиме на можливу наявність ускладнень в дитячо-батьківських зв'язках та стосунках.

Заявник у судовому засіданні пояснив, що бажає приймати участь у вихованні дитини, піклуватися за неї так само як і її мати. Хвилюється, що дитина з часом може його забути як свого батька. На підтвердження своїх хвилювань надав на огляд суду відео-файли з обставинами які були при відвідуванні ним та свідками адреси, вказаної представником відповідача як адреси місцезнаходження дитини.

Відповідач явку свого представника у судове засідання не забезпечила, заяви про слухання справи без їх участі не надходило, надіславши заперечення на заяву про забезпечення позову, аргументуючи тим, що вид забезпечення позову не є співмірним із предметом спору, та не перебуває у безпосередньому зв'язкуіз виконанням можливого рішення суду про зміну місця проживання та відібрання дитини. Також наголосив на тому, що 28.03.2017 у справі №759/13470/16-ц судом частково задоволено заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом заборони відповідачкою чинити дії щодо перешкоджання позивачу у спілкуванні із донькою, тобто однакові вимоги якіє предметом розгляду в цій справі.

Третя особа у судове засідання не з'явилась, повідомлялася належним чином, заяви про слухання справи без її участі не надіслано.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006, №9 питання про забезпечення позову вирішує суддя однособово або суд у судовому засіданні (залежно від стадії розгляду справи) в день надходження заяви. Така ж позиція викладена і в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.01.2013 за №10-72/0Є4-13.

Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які заявник посилається як на підставу вимог заяви, дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Пунктом 2, 3 ч. 1 ст. 152 ЦПК України визначено, що позов забезпечується: забороною вчиняти певні дії; встановленням обов'язку вчинити певні дії.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006, №9 постановлено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно до ч. 3 ст. 152 ЦПК України, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник (позивач), та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Заявник просить вжити заходи забезпечення позову, шляхом заборони відповідачу та її батькам у перешкоджанні спілкуванні з дитиною, надавати можливість підтримувати відносини з донькою.

Проте, в порушення вказаних процесуальних норм та роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України, заявник не зазначає, а судом встановлено відсутність об'єктивних обставин вважати, що невжиття заявлених заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову. Позовні вимоги, які стосуються визначення місця проживання дитини з батьком, відібрання дитини не є співвмірними із заявленими вимогами заяви про забезпечення позову щодо заборони чинити дії в перешкоджанні спілкуванні з дитиною, зобов'язання надавати можливість контакту з малолітньою. Крім того, заявник не конкретизує, яким чином, способом, дією необхідно заборонити особам в перешкоджанні спілкуванні з дитиною та надавати можливість у такому спілкуванні.

Також судом встановлено, що ухвалою суду від 28.03.2017 у справі №759/13470/16-ц ОСОБА_2 заборонено чинити дії щодо перешкоджанню ОСОБА_1 у спілкуванні з донькою. Норми ЦПК України щодо забезпечення позову не передбачають подвійної (повторної) заборони вчиняти певні дії одній і тій же особі в одних і тих же правовідносинах.

Заявник просить вжити заходи щодо осіб, що не є учасниками даного судового процесу, що призведе до порушення прав та охоронюваних законом інтересів таких осіб. Заявлений спосіб забезпечення позову жодним чином не може сприяти в майбутньому виконанню можливого рішення суду та не стосується предмету спору, що виключає можливість вжиття такого заходу забезпечення позову.

Покази свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7 судом не прийнято до уваги, оскільки вони засвідчили лише факт виїзду позивача за адресою де проживають бабуся та дідусь його дитини, та переказ їх сварки. Про наявність та проживання у будинку дитини їм невідомо, оскільки бачили лише у віконці зазначеного приміщення лише ручку та сілует, як їм здається, маленької дитини. Особисто знайомі з дитиною вони не були лише по фотокартках які надавав для огляду їм позивач. Погане ставлення до дитини з боку матері підтвердити також не змогли, чули лише зі слів позивача.

Враховуючи вищевикладене та оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, висновок спеціаліста-психолога, відео-файли, та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв'язку, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 151- 153 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовними вимогами ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Орган опіки та піклування Святошинської районної в м.Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Апеляційного суду м. Києва через Святошинський районний суд м. Києва протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: