У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 серпня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого: Висоцької В.С.,

суддів: Іваненко Ю.Г., Карпенко С.О.,

Ситнік О.М., Ступак О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання права спільної сумісної власності та поділ майна за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суд Черкаської області від 24 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У березні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, який згодом уточнила, і остаточно просила встановити факт спільного проживання її та ОСОБА_4 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 2001 року до 7 серпня 2002 року, визнати за нею право власності на Ѕ частку житлового будинку по АДРЕСА_1, стягнути з відповідача на її користь 2 800 грн компенсації вартості Ѕ частки вантажного причепу «Бобер», а також визнати меблеву стінку, ліжко, стіл комп'ютерний і ноутбук власністю дитини - ОСОБА_5

Посилалась на те, що з 2001 року по 7 серпня 2002 року вона проживала з відповідачем однією сім'єю без реєстрації шлюбу, а з 8 серпня 2002 року - у шлюбі. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася дочка ОСОБА_5. Починаючи з 2002 року, її баба переказала понад 13 000 доларів США, які були витрачені на придбання житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами по АДРЕСА_1, його добудову, облаштування і ремонт. Також сторони за час шлюбу набули рухоме майно, а саме вантажний причеп «Бобер».

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 25 січня 2016 року позов задоволено.

Встановлено факт спільного проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 2001 року до 7 серпня 2002 року.

Визнано житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 та земельну ділянку за цією ж адресою об'єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Визнано за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частку житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1.

Визнано об'єктом права власності дитини - ОСОБА_5 меблеву стінку, ліжко, стіл комп'ютерний і ноутбук.

Стягнено з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 2 800 грн компенсації вартості Ѕ частки вантажного причепу «Бобер».

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 24 березня 2016 року рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 25 січня 2016 року в частині задоволення позовних вимог про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_4, визнання житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 та земельної ділянки за цією ж адресою об'єктом права спільної сумісної власності і визнання за ОСОБА_3 права власності на Ѕ частку цього будинку скасовано з ухваленням нового про відмову у позові у цій частині.

У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати рішення апеляційного суд Черкаської області від 24 березня 2016 року та залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням апеляційним судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Фактично доводи касаційної скарги зводяться до незаконності рішення апеляційного суду у частині вирішення позовних вимог про встановлення факту проживання однією сім'єю та визнання житлового будинку по АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю сторін.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах його повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду у складі, визначеному цим Законом, та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом, у складі, визначеному цим Законом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Судами встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 29 липня 2002 року ОСОБА_4 придбав житловий будинок по АДРЕСА_1.

З 8 серпня 2002 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебувають у шлюбі.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилася дочка ОСОБА_5.

Обґрунтовуючи позов у частині визнання житлового будинку спільною сумісною власністю подружжя, ОСОБА_3 вказувала на те, що спірний житловий будинок за час шлюбу значно поліпшено та він істотно збільшився у вартості, а також на те, що він набутий за кошти, переказані їй бабусею у період проживання з ОСОБА_4 однією сім'єю, проте оформлений на останнього.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, встановивши, що сторони з 2001 року проживали однією сім'єю як чоловік та жінка і позивач несла витрати на придбання майна, його поліпшення та утримання, що істотно збільшило його вартість, дійшов висновку про встановлення факту проживання сторін однією сім'єю, визнання житлового будинку спільною сумісною власністю сторін і здійснив його поділ.

Проте такий висновок помилковий.

Згідно з п. 1 розділу VIIПрикінцевих положень СК України цей Кодекс набирає чинності разом з набранням чинності ЦК України, тобто з 1 січня 2014 року.

До сімейних відносин, які вже існували на цю дату, норми СК України застосовуються лише в частині тих прав і обов'язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права та обов'язки визначаються на підставах, передбачених СК України.

Цивільний процесуальний кодекс України від 18 липня 1963 року з відповідними змінами не містить норм про встановлення факту проживання однією сім'єю як чоловіка та жінки без шлюбу. Цей порядок визначений у п. 5 ст. 256 ЦПК України від 18 березня 2004 року.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції у цій частині і ухвалюючи нове рішення про відмову у позові, апеляційний суд дійшов правильного висновку, що законодавство, чинне на час виникнення спірних правовідносин, не передбачало можливості встановлення факту проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу як підстави для визнання набутого за цей час майна спільною сумісною власністю таких осіб. Не встановив суд апеляційної інстанції і істотного збільшення вартості спірного будинку внаслідок спільних трудових та грошових затрат, що виключає можливість визнання цього майна спільною сумісною власністю подружжя.

З такими висновками суду апеляційної інстанції погоджується і колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Згідно із ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Статтею 62 СК України передбачено: якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Якщо один із подружжя своєю працею і (або) коштами брав участь в утриманні майна, належного другому з подружжя, в управлінні цим майном чи догляді за ним, то дохід (приплід, дивіденди), одержаний від цього майна, у разі спору за рішенням суду може бути визнаний об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.

Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з'ясуванню шляхом порівняння станом на час вирішення спору вартості об'єкту в стані, що існував до поліпшення, та його вартості після поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також і визначена на час розгляду справи ринкова вартість будинку не є тим фактором, який єдиний безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об'єкту.

Так, за результатами проведеної судової будівельно-технічної експертизи від 13 жовтня 2015 року експертом зроблено висновок, що ринкова вартість будинку та господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 станом на 29 липня 2002 року складала 20 498 грн. Ринкова вартість будинку та господарських будівель і споруд станом на час проведення експертизи з урахуванням проведених поліпшень складає 624 044 грн, але таке збільшення вартості будинку не є підставою для зміни правового статусу майна.

Вирішуючи справу, апеляційний суд дослідивши докази у справі, дав їм належну оцінку і, з урахуванням вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, дійшов правильного висновку про необґрунтованість позовних вимог у цій частині у зв'язку з їх недоведеністю.

Доводи касаційної скарги про істотне збільшення вартості спірного будинку за час шлюбу безпідставні. Матеріалами справи підтверджено, що на час придбання будинку він був придатний для проживання, газифікований, мав 73 кв.м житлової площі, до будинку приналежали сарай «Б», сарай-прибудова «б», колодязь, огорожа № 1. На час проведення судової будівельно-технічної експертизи спірний будинок має таку ж житлову площу і ті ж приналежні споруди.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

За змістом ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні судів першої та апеляційної інстанції чи відкинуті ними, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу та про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги не дають підстав вважати, що при розгляді справи судом апеляційної інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, висновків суду не спростовують і зводяться до переоцінки доказів, їх належності та допустимості. Проте, в силу ст. 335 ЦПК України, суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суд Черкаської області від 24 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.С.Висоцька
Судді: Ю.Г.Іваненко С.О.Карпенко О.М.Ситнік О.В.Ступак