АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/7151/2017 Доповідач - Желепа О.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Желепи О.В.

суддів Іванченка М.М., Рубан С.М.

при секретарі Дука В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 23 квітня 2015 року в справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Фармацевтична фірма «Дарниця» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, -

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В., заслухавши пояснення відповідача ОСОБА_2, представників сторін, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, приватне акціонерне товариство «Фармацевтична фірма «Дарниця» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 18.02.1997 року був укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 між Закритим акціонерним товариством «Фармацевтична фірма «Дарниця» та ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4. Відповідно до пункту 4 Договору, продаж квартири здійснено за 31 839 (тридцять одна тисяча вісімсот тридцять дев'ять) гривень, що на момент здійснення операції складає 16 820 (шістнадцять тисяч вісімсот двадцять) умовних одиниць за курсом НБУ на день укладення договору, що на день укладення Договору відповідає офіційному курсу НБУ гривні до долару США. Відповідно пункту 5 Договору Покупець повинен сплатити Продавцю повну вартість квартири протягом 15 років з моменту укладення Договору. Кінцевий строк виконання зобов'язання з оплати вартості квартири настав 17.02.2012 р. Кінцевий строк виконання зобов'язань з оплати вартості квартири минув. Однак, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 не виконали зобов'язань з оплати вартості квартири.

З урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просили суд стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь Приватного акціонерного товариства «Фармацевтична фірма «Дарниця» заборгованість за договором купівлі-продажу квартири у сумі 232 708,65 грн. та три відсотки річних у розмірі 20 790,84 грн., що разом складає 253 499,49 грн. , а також понесені ними судові витрати.

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 23.04.2015 року позов Приватного акціонерного товариства «Фармацевтична фірма «Дарниця» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), ОСОБА_3, ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) на користь Приватного акціонерного товариства «Фармацевтична фірма «Дарниця» (02093, м. Київ, вул. Бориспільська, 13, код СДРПОУ 00481212, р/р 401 в ПАТ «Банк Кредит Лніпро», МФО 305749) заборгованість за договором купівлі-продажу квартири у сумі 232 708,65 твісті тридцять дві тисячі сімсот вісім) гривень 65 копійок та три відсотки річних у розмірі 20 790,84 (двадцять тисяч сімсот дев'яносто) гривень 84 копійок, а всього 253 499,49 (двісті п'ятдесят три тисячі чотириста дев'яносто дев'ять) гривень 49 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), ОСОБА_3, ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) на користь Приватного акціонерного товариства «Фармацевтична фірма «Дарниця» (02093, м. Київ, вул. Бориспільська, 13, код СДРПОУ 00481212, р/р 401 в ПАТ «Банк Кредит Дніпро», МФО 305749) понесені судові витрати у розмірі 2 535,00 грн., а саме у рівних частках з кожного по 845,00 (вісімсот сорок п'ять) гривень 00 копійок.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 10.05.2017 року заяву відповідачів про перегляд заочного рішення Дарницького районного суду м. Києва від 23.04.2015 року залишено без задоволення.

Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволені позову відмовити в повному обсязі.

В скарзі вказував на те, що 21 грудня 2016 року судова палата у цивільних справах Верховного Суду України винесла постанову у справі №6-2134цс15 за позовом Приватного акціонерного товариства «Фармацевтична фірма «Дарниця» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості, про часткове задоволення заяви ОСОБА_6

Постановою ВСУ встановлено, що в спірному договорі купівлі-продажу сторони визначили грошовий еквівалент в умовних одиницях здійснюваної в національній валюті операції, суди не звернули уваги на те, що в пункті 4 цього договору зазначено еквівалент вартості квартири на день укладення договору.

При розгляді вищевказаної справи ВСУ зробив правовий висновок, що за змістом частин першої, другої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане в гривнях. Якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Якщо у договорі передбачено інший порядок, суду слід з'ясувати сутність такого визначення.

08 лютого 2017 року судова палата у цивільних справах Верховного Суду України винесла постанову у справі №6-1905цс16 за позовом Приватного акціонерного товариства «Фармацевтична фірма «Дарниця» до ОСОБА_7 про стягнення грошової суми за договором купівлі-продажу квартири, про часткове задоволення заяви ОСОБА_7

Постановою ВСУ встановлено, що в спірному договорі купівлі продажу сторони визначили грошовий еквівалент в умовних одиницях здійснюваної в національній валюті операції, суди не звернули уваги на те, що в пункті 4 цього договору зазначено еквівалент вартості квартири на день укладення договору, тобто 21 лютого 1997 року.

При розгляді вищевказаної справи ВСУ зробив аналогічний правовий висновок.

Скарга також містить посилання на те, що в 2000 році судові органи визнавали, що продаж спірної квартири відбувся за 31 839 грн. з розстрочкою платежу на 15 років, а тому відповідачі вважали, що позивач безпідставно проводив розрахунок заборгованості з врахуванням зміненого курсу долара під час дії договору, оскільки між сторонами договору, згоди щодо такого порядку проведення розрахунку досягнуто не було.

В судовому засіданні апеляційного суду відповідач ОСОБА_2 та її представник доводи скарги підтримала.

Представники відповідачів доводи скарги заперечували.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 526, 610 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

З матеріалів справи вбачається, та встановлено судом, що 18.02.1997 р. був укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 (надалі - Договір) між Закритим акціонерним товариством «Фармацевтична фірма «Дарниця» та ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4.

Відповідно до Закону України «Про акціонерні товариства» 06.06.2012 р. Закрите акціонерне товариство «Фармацевтична фірма «Дарниця» змінило власне найменування на Приватне акціонерне товариство «Фармацевтична фірма «Дарниця».

Відповідно до пункту 4 Договору, продаж квартири здійснено за 31 839 (тридцять одна тисяча вісімсот тридцять дев'ять) гривня, що на момент здійснення операції складає 16 812 (шістнадцять тисяч вісімсот дванадцять) умовних одиниць за курсом НБУ на день укладення договору, що на день укладення Договору відповідає офіційному курсу НБУ гривні до долару США.

Відповідно пункту 5 Договору Покупець повинен сплатити Продавцю повну вартість квартири протягом 15 років з моменту укладення Договору. Кінцевий строк виконання зобов'язання з оплати вартості квартири настав 17.02.2012 р.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вважав встановленою обставину, наявності у відповідачів заборгованості перед позивачем , щодо оплати вартості квартири станом на 09.02.2015 р.- 9 327 доларів США, що згідно офіційному курсу НБУ гривні до долару США (24,95 грн. за 1 долар США) становить 232 708,65 грн.

При цьому вказану обставину суд вважав, такою, що не підлягає доведенню, так як вона була встановлена під час розгляду іншої цивільної справи, за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ПрАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця» про усунення перешкод у користуванні власністю та зобов'язання вчинити дії.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що під час розгляду даної справи, предметом якої було вирішення питання, щодо усунення перешкод в користуванні квартирою, суд не перевіряв порядок проведення розрахунку за яким позивач в даній справі видав довідку про наявність заборгованості за договором, а лише констатував, що така заборгованість є на підставі довідки. Тобто, вказане рішення в частині визначення розміру заборгованості, не може бути обов'язковим, для вирішення даної справи.

На інші докази, окрім довідки, складеної позивачем, які б свідчили, що у відповідачів є заборгованість по оплаті вартості квартири, суд першої інстанції в своєму рішенні не посилався.

Вирішуючи питання, щодо наявності заборгованості за договором, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до статі 169 ЦК УРСР, чинної на час укладення сторонами спірних договорів, грошові зобов'язання повинні бути виражені й підлягають оплаті в національній валюті. Вираження і оплата грошових зобов'язань в іноземній валюті допускається лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно зі статтею 99 Конституції України та частиною першою статті 3 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі - Декрет) валюта України є єдиним законним засобом платежу на території України, якщо інше не передбачено Декретом, іншими актами валютного законодавства.

Тобто закон передбачає обов'язковість здійснення платежів на території України в національній валюті, однак він не містить заборони на використання в розрахунках розміру грошових зобов'язань іноземної валюти або інших розрахункових величин.

Згідно із частиною четвертою Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності (з 1 січня 2004 року). Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, його положення застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 192 ЦК України).

Такими випадками є стаття 193, частина четверта статті 654 ЦК України, Закон України від 16 квітня 1991 року «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декрет, Закон України від 23 вересня 1994 року «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

За змістом частин першої, другої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане в гривнях. Якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Якщо у договорі передбачено інший порядок, суду слід з'ясувати сутність такого визначення.

Відповідно до п. 4 Договору продаж квартири здійснено за 31 839 гривень, що на момент здійснення операції складало 16 812 умовних одиниць за курсом НБУ на день укладення договору. Тобто, зазначено еквівалент вартості квартири на день укладення договору, а саме 18 лютого 1997 року.

Аналогічного правового висновку дійшов ВСУ під час розгляду справ в аналогічних правовідносинах в Постановах №6-1905цс16 за позовом Приватного акціонерного товариства «Фармацевтична фірма «Дарниця» до ОСОБА_7 про стягнення грошової суми за договором купівлі-продажу квартири та №6-2134цс15 за позовом Приватного акціонерного товариства «Фармацевтична фірма «Дарниця» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості,

Представниками позивача під час розгляду даної справи не заперечувалась та обставина, що відповідачем ОСОБА_2 була внесена на рахунок позивача зазначена у договорі купівлі-продажу сума - 31 839 гривень, що з урахуванням курсу валют, передбаченого договором є повною оплатою вартості квартири.

При цьому колегія суддів виходить з того, що в договорі купівлі продажу квартири, який укладався в 1997 році, сторонами не було погоджено, що в разі зміни курсу валют, покупці, зобов'язані будуть вносити кошти з урахуванням перерахунку, який буде проводитись з урахуванням зміненого , (зокрема збільшеного) курсу валют.

При цьому, слід зазначити, що ст. 533 ЦК України, набрала чинності лише з 01 січня 2004 року, а тому в момент укладення договору відповідачі не могли знати , що законодавець передбачить порядок розрахунків, який суттєво обтяжить їх відповідальність.

Позивач в даній справі не довів, що відповідачі під час дії договору, своїми діями чи письмово висловили згоду, на проведення з ними розрахунку за порядком, який позивач провів в односторонньому порядку,(по курсу долара до гривні станом на 2015 рік) поклавши на відповідачів відповідальність, про яку останні не знали під час укладення договору і згоду на яку не надавали.

Апеляційним судом встановлено, що 18 лютого 1997 року між сторонами в даній справі була укладена додаткова угода, в якій був передбачений обов'язок відповідачів виплатити залишок заборгованості вартості квартири на протязі п'ятнадцяти років -13 426 умовних одиниць.

Разом з тим вказана додаткова угода, в якій позивач в даній справі намагався закріпити обов'язок покупців виплачувати вартість квартири в іноземній валюті, в судовому порядку була визнана недійсною за позовом відповідачів в даній справі, що підтверджується рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 30.12.2009 року та свідчить про те, що відповідачі не надавали своєї згоди на оплату вартості квартири в іноземній валюті.

Покладення на відповідачів судом першої інстанції відповідальності, та обов'язків, які не були прямо передбачені в договорі та Законі, який існував під час укладення договору є порушенням вимог закону та загальних засад цивільного судочинства: справедливості, добросовісності та розумності, передбачених ст. 3 ЦК України.

При цьому колегія суддів не приймає посилання представників позивача на те, що інші працівники позивача, які придбавали квартири за таким ж договорами сплатили вартість квартир з урахуванням курсу долара США до гривні, який діяв на момент проведення ними остаточного розрахунку, оскілки, як визнав представник позивача в судовому засіданні , додаткові угоди такими власниками квартир в судовому порядку недійсними не визнавались.

Апеляційному суду, відповідачами надані достатні та допустимі докази, які свідчать про те, що вартість квартир, яка була обумовлена в договорі, і на сплату якої вони висловлювали свою письмову згоду,ними сплачена і заборгованості вони не мають.

Позивач в свою чергу не довів, що ним проводився розрахунок під час дії договору за курсом долару США на момент відрахування із заробітної плати відповідача коштів по договору, і що до відома останньої було доведено, що відрахування з її заробітної плати змінювались саме через зміну курсу валюти.

Відповідач в судовому засіданні наполягала, що під час укладення договору вона не надавала своєї згоди виплачувати вартість квартири, виходячи з іноземної валюти, а не гривні, яка були в ньому вказана. Також пояснила, що якби вона знала, що буде застосовуватись саме такий порядок розрахунку, то відмовилась би від укладення договору.

Представники позивача не заперечували, що відповідачі повністю розрахувались, якщо рахувати вартість квартири з урахуванням курсу валют, який існував на момент укладення договору.

За таких обставин, правових підстав для задоволення позову про стягнення заборгованості у суду не було.

Суд не повно встановив обставини справи, які мали значення для її вирішення, не надав належну оцінку змісту укладеного договору, визнанню недійсним додаткової угоди до нього, іншим актам цивільного законодавства, та прийшов до помилкового висновку, що позов є доведеним та обґрунтованим.

Рішення районного суду ухвалене за недоведеності тих обставин, які суд вважав встановленими, з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому відповідно до ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 задовольнити.

Заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 23 квітня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення яким відмовити в задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Фармацевтична фірма «Дарниця» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20-ти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Судді: