У х в а л а

30 серпня 2017 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Попович О.В., розглянувши касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від

01 серпня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, треті особи - Орган опіки та піклування адміністрації Дніпровського району Кам'янської міської ради, Дніпровський районний у місті Кам'янську відділ державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Дніпропетровській області, про позбавлення батьківських прав,-

в с т а н о в и л а:

У травні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з указаним позов, обґрунтовуючи його тим, що з 1995 року вона перебувала з ОСОБА_4 у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10 грудня 2015 року.

Від зазначеного шлюбу сторони мають двох дітей - неповнолітню доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та малолітню доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Зазначала, що ОСОБА_4 повністю відсторонився від виконання своїх батьківських обов'язків, його не цікавлять потреби та інтереси дітей, він не надає будь-якої матеріальної допомоги на їх утримання, не цікавиться та не приймає участі у вихованні молодшої доньки, байдуже відноситься до проблем сім'ї та їх вирішення.

Посилаючись на те, що діти знаходяться на її повному утриманні і вихованні, а відповідач нехтує своїми батьківськими правами та не виконує своїх батьківських обов'язків, має значну заборгованість зі сплати аліментів, просила позбавити ОСОБА_4 батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Заочним рішенням Дніпровського районного судом

м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18 січня 2017 року позов задоволено.

Позбавлено ОСОБА_4 батьківських прав відносно неповнолітньої дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 (актовий запис про народження № 150 від 18 березня 2014 року у книзі реєстрації народжень Дніпровського відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області).

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу 1500 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 серпня 2017 року заочне рішенням Дніпровського районного судом

м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18 січня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, представник ОСОБА_2 -

ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанцій та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» ВССУ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним судом.

У зв'язку з цим скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до частини 2 статті 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ознайомившись із змістом касаційної скарги та судовими рішеннями, у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_4 втратив інтерес до своєї доньки, а тому вважав за доцільне позбавити його батьківських прав та не прийняв до уваги висновок органу опіки та піклування адміністрації Дніпровського району Кам'янської міської ради про недоцільність позбавлення його батьківських прав.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення, суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивачем не надано достатньо доказів стосовно повної втрати відповідачем інтересу до своєї доньки та як наслідок наявності підстав для позбавлення останнього батьківських прав.

З висновком апеляційного суду не можна не погодитися з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 з 02 грудня 1995 року перебували у зареєстрованому шлюбі.

Від цього шлюбу сторони мають двох дітей - неповнолітню доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та малолітню доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

З березня 2014 року по теперішній час відповідач ОСОБА_4 не проживає разом з ОСОБА_2 та дітьми, що підтверджується актом про не проживання від 01 березня 2014 року, складеного ТОВ «Крона-Сервіс 1».

Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10 грудня 2015 року, яке набрало законної сили, шлюб між сторонами розірвано.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28 грудня 2015 року, зміненим рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 липня 2016 року, з ОСОБА_4 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/3 частини всіх видів доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13 липня 2015 року до досягнення дітьми повноліття.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 грудня 2016 року рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 липня 2016 року залишено без змін.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 лютого 2016 року з відповідача

ОСОБА_4 стягнуто аліменти на утримання ОСОБА_2 в твердій грошовій сумі в розмірі 1 500 грн з подальшою індексацією, починаючи з дня подання позовної заяви, тобто з 13 липня

2015 року, до досягнення ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3.

Згідно з довідки державного виконавця Дніпровського ВДВС Дніпродзержинського МУЮ про заборгованість по виконавчому листу

№ 209/3056, станом на 23 березня 2016 року ОСОБА_4 має заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 62 177 грн 41 коп.

Згідно з довідки державного виконавця Дніпровського ВДВС Дніпродзержинського МУЮ про заборгованість по виконавчому листу

№ 209/3055, станом на 24 березня 2016 року ОСОБА_4 має заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 12 532 грн 25 коп.

Дніпродзержинською місцевою прокуратурою внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, злісного ухилення від сплати аліментів, в діях якого вбачаються ознаки злочину передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України (кримінальне провадження № 0000045).

Згідно висновку органу опіки та піклування адміністрації Дніпровського району Кам'янської міської ради від 07 листопада 2016 року позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 у відношенні малолітньої доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, є недоцільним.

Відповідно до ст. 164 СК Українимати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Згідно із ст. 166 СК України, позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька, так і для дитини.

Відповідно до роз'яснено, викладених у п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

За вимогами ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухваленні рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відмовляючи у задоволенні позову апеляційний суд, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, вірно виходив із того, що позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний засіб впливу на недобросовісних батьків, так його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю.

Крім того, наявність заборгованості по аліментам не може слугувати підставою для позбавлення батьківських прав, оскільки виключний перелік підстав позбавлення батьківських прав, визначений ст. 164 СК України, та зазначені у цій статті чинники, повинні мати системний та постійний характер, як кожен окремо, так і в сукупності, їх можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Суд касаційної інстанції погоджується із зазначеним висновком суду апеляційної інстанції.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до не згоди з висновком суду апеляційної інстанції.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Керуючись ст. п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и л а:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від

01 серпня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, треті особи - Орган опіки та піклування адміністрації Дніпровського району Кам'янської міської ради, Дніпровський районний у місті Кам'янську відділ державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Дніпропетровській області, про позбавлення батьківських прав, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Попович