У Х В А Л А

04 серпня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Бондаренко Н.В., Шимків С.С.

секретар судового засідання: Шептицька С.С.

за участі: сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу судді Володимирецького районного суду від 30 травня 2017 року про забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про стягнення коштів за поліпшення майна,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою судді Володимирецького районного суду від 21 лютого 2017 року позов забезпечено шляхом накладення арешту і заборони відчуження житлового будинку № 37, що знаходиться по вулиці Підгірна в с. Стара Рафалівка Володимирецького району Рівненської області.

У поданій на ухвалу судді апеляційній скарзі ОСОБА_1 покликалась на її незаконність та необґрунтованість через порушення судом норм процесуального права.

На її обґрунтування зазначала про недодержання судом вимог ст.ст. 151-154 ЦПК України та розяснень абз. другого п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову". Вважала, що заява про забезпечення позову не містить жодних доказів, які б свідчили про необхідність їх застосування шляхом накладання арешту на майно та заборони його відчуження.

Крім того, в оскаржуваній ухвалі не зазначено обставин, які б свідчили про існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання рішення суду.

З цих підстав просила скасувати ухвалу судді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи відповідача, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Як убачається, на розгляді Володимирецького районного суду знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 і ОСОБА_3 про стягнення коштів за поліпшення майна. Предметом спору є право позивача на грошові кошти, які він, за його переконанням, вніс на поліпшення незавершеного будівництвом будинку, що згодом був прийнятий в експлуатацію і будинок належить на праві власності ОСОБА_1

Згідно з ч. 1 та ч. 3 ст. 151 ЦПК України за заявою осіб, що беруть участь в справі, суд може забезпечити позов на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

З роз'яснень, даних Пленумом Верховного Суду України у пунктах 3 і 4 своєї постанови від 22.12.2006 року № 9"Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" (зі змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року), вбачається, що при розгляді заяви про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суддя першої інстанції, зясувавши, що між сторонами дійсно виник та існує цивільно-правовий спір з приводу спільного сумісного майна подружжя, правильно виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду, а тому з цією метою обґрунтовано наклав арешт на зареєстрований за відповідачем спірний житловий будинок і заборонив його відчужувати.

Доводи апеляційної скарги про порушення норм процесуального права і відсутність доказів на обґрунтування висновків про забезпечення позову спростовуються правильністю висновків судді.

Заходи забезпечення позову носять тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Не можна погодитися і з твердженнями відповідача про невмотивованість висновків про необхідність та відповідність забезпечення позову, адже вони не ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Повно та правильно встановивши обставини процесуального питання, а також зясувавши, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, суддя переконався у забезпеченні позову саме шляхом накладення арешту на житловий будинок та заборони його відчуження, відповідні мотиви про що відобразив у своїй ухвалі.

Підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення відповідно до п. 1 ст. 312 ЦПК України є постановлення оскаржуваної ухвали судом першої інстанції з додержанням вимог закону.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 313-315, 324-325 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а ухвалу судді Володимирецького районного суду від 30 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: