Справа № 493/1188/17
Провадження № 2/493/582/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2017 року

Балтський районний суд Одеської області в складі :

головуючого-судді БОДАШКО Л.І.,

за участю секретаря ТИХОНОВОЇ Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Балті Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями,

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати угоду купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями, укладену між відповідачем і ОСОБА_3, дійсною, такою, що відбулася, визнати за нею право власності на житловий будинок (на плані позначено літ. А) з сіньми (літ. а) загальною площею 40,1 кв. м., житловою площею 19,0 кв. м., з господарськими будівлями - сараєм (літ. Б), сараєм (літ. В), льохом (літ. В1), вбиральнею (літ. Г), огородженням № 1,2, підпорною стіною, розташований на земельній ділянці площею 600 кв. м. по АДРЕСА_1, який раніше на праві приватної власності належав ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя від 12.09.1974 року, виданого Балтською державною нотаріальною конторою, реєстр № 2397, і свідоцтва про право на спадщину від 12.09.1974 року, виданого Балтською державною нотаріальною конторою, реєстр № 2399, яка уклала з відповідачем угоду купівлі-продажу вище вказаного житлового будинку з господарськими будівлями, згідно якої сплатила ОСОБА_3 вартість будинку, а згодом продала цей будинок їй, про що вони теж уклали між собою договір купівлі-продажу, згідно якого позивач сплатила гроші відповідачу у сумі 50 тис. грн., про що складена відповідна розписка, а відповідач передала їй копії правовстановлюючих документів, технічний паспорт на будинок, сам житловий будинок з господарськими будівлями, але оформити у нотаріуса угоду не змогли, оскільки у відповідача немає оригіналів правовстановлюючих документів на будинок.

Вказані вище обставини позбавили позивача права володіти, користуватися, розпоряджатися придбаним нерухомим майном, з приводу чого вона змушена звернутися до суду з позовом, надала суду заяву, в якій свої заявлені вимоги підтримала у повному обсязі, просить розглянути справу без її участі.

Відповідач до судового засідання не з'явилася, але надіслала на адресу суду заяву, в якій позов визнала в повному обсязі, підтвердила викладені в позові обставини, в тому числі і неможливість оформити угоду купівлі-продажу у нотаріуса, просить справу розглянути за її відсутності.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 на праві приватної власності належав житловий будинок з господарськими будівлями, розташований на земельній ділянці площею 600 кв. м по АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право власності на частку в спільному майні подружжя від 12.09.1974 року, виданим Балтською державною нотаріальною конторою, реєстр № 2397, і свідоцтвом про право на спадщину від 12.09.1974 року, виданим Балтською державною нотаріальною конторою, реєстр № 2399, що остання розпорядилася своєю власністю, продавши будинок відповідачу згідно договору купівлі-продажу від 16.09.2011 року, а згодом та 04.11.2011 року померла. Відповідач і позивач теж уклали між собою договір купівлі-продажу вище вказаного житлового будинку з господарськими будівлями від 11.02.2017 року, згідно якого відповідач продала, а позивач придбала вище вказаний житловий будинок з господарськими будівлями за 30 тис. грн. і по акту прийому-передачі від 11.02.2017 року відповідач передала, а позивач прийняла житловий будинок з господарськими будівлями, що відповідно до розписки, складеної відповідачем, вона отримала від позивача вище вказану суму грошей і взяла на себе зобов'язання оформити угоду належним чином у нотаріуса.

Судом з'ясовано, що відповідно до ст. 657 ЦК України (із змінами, внесеними згідно із Законами № 1878-VI(1878-17) від 11.02.2010, № 2756- VI(2756-17) від 02.12.2010) договір купівлі-продажу житлового будинку або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває у податковій заставі.

Згідно ч.3 ст. 334 ЦК України, право власності на майно за договором, якій підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Нині діючі та діючі на момент укладання договору купівлі-продажу між сторонами ст.ст.334, 640, 657 ЦК України вимог щодо обов'язкової державної реєстрації таких правочинів не містять та не пов'язують момент вчинення таких правочинів з державною реєстрацією.

Відповідно до ст. 4 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», встановлена державна реєстрація саме речових прав на нерухоме майно, а не самих правочинів з яких набувається це право, а ст.19 цього ж Закону договори та рішення суду зазначає лише як підставу для реєстрації прав, а не як об'єкт державної реєстрації.

В даному випадку не можна застосовувати положення ч.1 ст.210 ЦК України, так як вимоги державної реєстрації укладеного між сторонами договору купівлі-продажу Законодавство України не передбачає, хоча раніше (до моменту укладення цього договору купівлі-продажу) таку вимогу містили положення ст.ст. 334, 557, 640 ЦК України, які пов'язували момент вчинення таких правочинів з державною реєстрацією, та про які йдеться мова в п. 13 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», однак ці положення є вже недіючі у зв'язку зі змінами, внесеними із Законами України № 1878-VІ(1878-17) від 11.02.2010 року, № 2756-VІ(2756-17) від 02.12.2010 року.

Відповідно до ч.2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

В судовому засіданні встановлено, що неможливо посвідчити договір купівлі-продажу в нотаріальному порядку, оскільки відсутні оригінали правовстановлюючих документів на будинок, так як власник будинку померла, а нотаріус відмовила посвідчити договір належним чином, тому суд виходив з того, що згідно відповіді Балтського БТІ, дійсно, за ОСОБА_3 рахується у власності вище вказаний житловий будинок на підставі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя від 12.09.1974 року, виданого Балтською державною нотаріальною конторою, реєстр № 2397 і свідоцтва про право на спадщину від 12.09.1974 року, виданого Балтською державною нотаріальною конторою, реєстр № 2399, а також відповіді нотаріуса про те, що такі свідоцтва, дійсно були видані ОСОБА_3, а відтак, втрачена можливість посвідчення вище вказаного договору у нотаріуса, а також встановлено, що інших підстав нікчемності правочину в даному випадку немає.

За таких обставин суд вважає за можливе застосувати до спірних правовідносин між сторонами вимог ч.2 ст.220 ЦК України, оскільки сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, відбулося повне виконання умов договору, тому суд може визнати дійсним договір купівлі-продажу, укладений 16.09.2011 року між ОСОБА_3 і ОСОБА_2, а також між ОСОБА_2 і ОСОБА_1, укладений 11.02.2017 року.

Згідно ч.1 ст.120 ЗК України, у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю, або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю, або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Відповідно до ч.2 ст.377 ЦК України розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об'єкти (крім багатоквартирних будинків).

Таким чином, вище зазначені норми законів приводять суд до висновку про те, що земельна ділянка, на якій розташований вище вказаний житловий будинок з господарськими будівлями, повинна перебувати у власності відчужувача цього житлового будинку і лише в цьому випадку власник земельної ділянки зобов'язаний отримувати її кадастровий номер, тобто відповідач повинна була бути власником земельної ділянки, на якій розміщений будинок, але власника будинку вже немає, а позивач власниками земельної ділянки, на якій розташований житловий будинок, не являється, а тому, на думку суду, не повиннна вживати заходів до отримання кадастрового номеру, що її право користування земельною ділянкою переходить разом із правом власності на житловий будинок.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 220, 334, 640, 657 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 209, 212, 214, 215, 223 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями задовольнити в повному обсязі.

Визнати дійсною і такою, що відбулася угоду купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого на земельній ділянці площею 600 кв. м по АДРЕСА_1, укладену 16 вересня 2011 року між ОСОБА_3 і ОСОБА_2, а також між ОСОБА_2 і ОСОБА_1, укладений 11.02.2017 року.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок на плані позначено літ. А) з сіньми (літ. а) загальною площею 40,1 кв. м., житловою площею 19,0 кв. м., з господарськими будівлями - сараєм (літ. Б), сараєм (літ. В), льохом (літ. В1), вбиральнею (літ. Г), огородженням № 1,2, підпорною стіною, розташований на земельній ділянці площею 600 кв. м. по АДРЕСА_1, який раніше на праві приватної власності належав ОСОБА_3

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

СУДДЯ