Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №310/6128/13 Головуючий у 1-й інстанції: Дністрян О.М.
Провадження №22-ц/778/3108/17 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Маловічко С.В.,

Гончар М.С.,

секретар: Бєлова А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_4, про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 04 травня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2013 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - Банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивач зазначав, що 28 листопада 2007 року сторони уклали кредитний договір №б/н, за умовами якого банк надав боржнику кредит у розмірі 7000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим строком повернення, що відповідає строку дії картки, а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити проценти за користування ним. Відповідач зобов'язання за кредитним договором не виконав, станом на 29.03.2013 року має заборгованість на загальну суму 46 263,71 грн., із яких: 13 665,06 грн. - за кредитом, 27 362,88 грн. - за відсотками, 2 556,55 грн. - по комісії, а також штрафи на загальну суму 2 679,22 грн. Посилаючись на вказані обставини, Банк просив стягнути всю заборгованість за кредитом і відшкодувати судові витрати.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 04 травня 2017 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість в сумі 46263,71 грн. та судовий збір в сумі 462,63 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та залишити позов Банку без розгляду. В обґрунтування доводів щодо незаконності судового рішення відповідач посилається на те, що позов пред'явлено не уповноваженою особою, неправильно визначена загальна заборгованість за кредитом, не застосований строк позовної давності за щомісячними платежами, строк виконання яких настав до 12 червня 2010 року.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на такі обставини.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Вказаним вимогам закону оскаржуване рішення в повній мірі не відповідає.

Задовольняючи позов у повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що боржник допустився порушень умов кредитного договору, має заборгованість в загальній сумі 46 263,72 грн., яка на підставі ст.ст. 1048,1049 ЦК України підлягає стягненню на користь Банку. На думку суду першої інстанції, позов Банком пред'явлено з дотриманням строків позовної давності, оскільки строк дії кредитної картки встановлено до 31.12.2010 року, а з відповідним позовом до суду Банк звернувся 12.06.2013 року.

Проте таких висновків суд дійшов без повного і всебічного з'ясування фактичних обставин справи, прав і обов'язків сторін, з порушенням норм матеріального і процесуального права, вони не ґрунтуються на зібраних у справі доказах, а тому з ними не можна погодитися.

Встановлено, що 28 листопада 2007 року ОСОБА_4 звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» із заявою про видачу кредитної картки з бажаним лімітом 7 000 грн. зі сплатою 2,5% на місяць, яка разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами складає договір про надання банківських послуг ( а.с.9-13).

Того ж дня ОСОБА_4 була видана кредитна картка, строк дії якої закінчувався в останній день грудня 2010 року (а.с. 94).

Пунктами 3.1; 3.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що для надання послуг Банк відкриває клієнту картковий рахунок, видає клієнту картку, його вид і строк дії визначені в Заяві і пам'ятку клієнта, підписанням яких клієнт і Банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладання договору являється дата відкриття карткового рахунку, зазначена в розділі «відмітки Банку» заяви.

Підписання даного договору являється прямою і безумовною згодою держателя платіжної картки відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого Банком

Погашення кредиту - поповнення карткового рахунку держателя здійснюється шляхом внесення коштів у готівковому або безготівковому порядку і зарахування їх Банком на картковий1 рахунок, а також шляхом договірного списання з інших рахунків клієнта (п.5.2 Умов і правил).

Строки і порядок погашення кредиту (кредитного ліміту) по платіжній картці з установленим мінімальним обов'язковим платежем наведений в пам'ятці клієнта, яка являється невід'ємною частиною договору. Платіж включає плату за користування кредитом, передбачену тарифами, і часткою заборгованості по кредиту. Строк погашення кредиту в повному обсязі - не пізніше останнього дня місяця, зазначеного на платіжній картці (п.5.3, 5.4 Умов і правил).

За користування кредитом Банк нараховує проценти в розмірі, установленому Тарифами із розрахунку 360 календарних днів на рік (п.5.5 Умов і правил).

За несвоєчасне виконання боргових зобов'язань держатель сплачує проценти за підвищеною процентною ставкою або додаткову комісію, розмір якої визначається Тарифами (п.5.6 Умов і правил).

За положенням п.3.1.1, 3.1.3 Правил користування платіжною карткою строк дії картки зазначено на лицьовій стороні карти (місяць і рік). Карта дійсні до останнього календарного дня, зазначеного місяця. По закінченню строку дії картка подовжується Банком на новий строк шляхом надання клієнту нової картки з новим строком дії, за умови, що раніше не надійшло письмова заява Держателя картки про закриття карткового рахунку, а також за умови наявності на рахунку грошових коштів.

Відповідно до пам'ятки клієнта розмір щомісячних платежів на погашення кредиту (в тому числі і плата за користування кредитними коштами) становить 7% від суми заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості. Строк внесення щомісячних платежів - до 25 числа наступного місяця, штраф при порушенні строків платежів - 500 грн. + 5% від суми позову (а.с.210-211).

Як вбачається із витягу із особового рахунку ОСОБА_4, Банк 25.12.2007 року відкрив картковий рахунок на його ім'я, встановив кредитний ліміт на 6 695 грн., який у жовтні 2008 року був збільшений до 13 729,95 грн. На виконання умов договору позичальник ОСОБА_4 періодично вносив платежі на погашення кредитної заборгованості, за період з 25.12.2007 року по 31.05.2016 р. з карткового рахунку було знято 94 376, 27 грн., зараховано на картковий рахунок 35 705 грн. Останній платіж на погашення заборгованості за кредитом був здійснений позичальником 27.12.2008 року на суму 1 205 грн. Станом на 29.03.2013 року заборгованість за кредитом становить 46 263,72 грн., із яких: 13 665,06 грн. - за тілом кредиту, 27 362, 88 грн. - за відсотками, 2 506,55 грн. - за пенею та комісією, 2 679, 23 грн. - за судовими штрафами ( а.с.6-8, 48-58, 103-105).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Аналізуючи умови договору та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку, що за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 ЦК України).

Відповідно до умов договору, укладеного ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_4, кінцевий термін виконання кредитного зобов'язання відповідає строку дії картки. Строк дії картки в договорі визначений до 31 грудня 2010 року.

З урахуванням цих обставин та факту пред'явлення ПАТ КБ «ПриватБанк» позову тільки у червні 2013 року, питання застосування чи незастосування строку позовної давності стосовно щомісячних платежів відповідно до статей 256 і 257, частин першої та п'ятої статті 261, частини четвертої статті 267 ЦК України судом першої інстанції не вирішено.

Таким чином, оскільки за умовами договору погашення кредиту і процентів повинно здійснюватись позичальником частинами кожного місяця, наступного за місяцем, в рахунок якого вносяться кошти, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань.

У зв'язку з наведеним висновок суду про відсутність підстав для застосування позовної давності до вимог банку про стягнення заборгованих на час звернення до суду платежів ґрунтується на неправильному застосуванні норм матеріального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення.

Отже, аналізуючи умови договору сторін та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року у справі №6-116 цс13, від 16 квітня 2014 року у справі №6-24 цс 14.

За таких обставин, з висновком суду про необґрунтованість заяв представника відповідача про застосування позовної давності не можна погодитись, оскільки він ґрунтується на неправильному застосуванні норми матеріального права.

Таким чином, аналізуючи норми ст. ст. 261, 530, 631 ЦК України слід дійти висновку про те, що у разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ст.ст.1049, 1050 ЦК України кредитор протягом всього часу - до закінчення строку виконання останнього зобов'язання вправі заявити вимоги про повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті разом з нарахованими процентами, а також стягнути несплачені до моменту звернення кредитора до суду з позовом, щомісячні платежі (з процентами) в межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. В останньому випадку, перебіг позовної давності буде починатись в залежності від закінчення строку сплати кожного із щомісячних платежів.

Із наданого Банком розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що позичальник останній платіж на погашення кредиту вніс 27 грудня 2008 року, з відповідним позовом до суду Банк звернувся у червні 2013 року.

Заперечуючи проти позову, відповідач просив, у тому числі про застосування строків позовної давності (а.с. 161-164).

Зважаючи на те, що умовами кредитного договору передбачений обов'язок позичальника щомісячно погашати кредит і відсотки у розмірі 7% від залишку кредиту, з урахуванням положень ст.ст. 261, 530, 631 ЦК України на користь кредитора підлягає стягненню та частина позики, що підлягала сплаті разом з нарахованими процентами, а також несплачені до моменту звернення кредитора до суду з позовом щомісячні платежі (з процентами) в межах позовної давності щодо кожного із цих платежів.

Із наданого Банком розрахунку вбачається, що станом на червень 2010 року ОСОБА_4 має прострочену заборгованість за тілом кредиту у розмірі 8 252, 91 грн., за відсотками 8 562, 74 грн., за пенею і комісією -500 грн.

Строк сплати вказаної простроченої заборгованості настав до 12 червня 2010 року, відповідач просив про застосування строків позовної давності, а тому, у відповідності з вимогами ст. 267 ч.5 ЦК України суд першої інстанції не мав права стягувати зазначену прострочену заборгованість на користь Банку у зв'язку із спливом позовної давності.

Отже, у відповідності з умовами договору, графіком погашення кредиту і наданими Банком розрахунку з відповідача на користь Банку підлягає стягненню 28 029, 78 грн., із яких:

5 412, 1 грн. - заборгованість за тілом кредиту, розмір якої з урахуванням строків позовної давності визначається як різниця загальної заборгованість за кредитом 13 665,06 грн. і простроченої станом на 12 червня 2010 року заборгованості у сумі 5 412,15 грн.;

18 800,14 грн. - несплачені проценти, нараховані з 12 червня 2010 року і до 29 березня 2013 року, які визначаються як різниця загальної заборгованості за процентами 27362,88 грн. станом на 29 березня 2013 року і загальної заборгованості за процентами станом на 30 травня 2010 року у розмірі 8 562,74 грн.;

2 006, 55 грн. - комісії, нарахованої з 12 червня 2010 року і до 29 березня 2013 року, яка визначається як різниця загальної заборгованості з комісії 2 506,55 грн., нарахованої станом на 29 березня 2013 року і заборгованості станом на 12 червня 2010 року у розмірі 500 грн.,

а також штраф у загальній сумі 1 810,94 грн. , який визначається як сума фіксованої частини у розмірі 500 грн. і 5% від боргу пропорційно частці задоволених позовних вимог.

У задоволенні решти позовних вимог - про стягнення сум, що підлягали сплаті боржником до 12 червня 2010 року Банку слід відмовити за пропуском строку позовної давності.

Заперечення позивача щодо застосування судом строку позовної давності є неприйнятними, оскільки заява про його застосування була подана представниками відповідача до ухвалення судового рішення, що є предметом оскарження у цій справі.

Доводи апелянта про те, що позов від імені Банку пред'явлено неналежним позивачем є неспроможними і такими, що ґрунтуються на н5еправильному тлумаченні норм права.

Згідно з частинами 1, 3 статті 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Частинами 2, 3 статті 244 ЦК встановлено, що представництво за довіреністю може ґрунтуватися на акті органу юридичної особи. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Довіреність від імені юридичної особи видається її органом або іншою особою, уповноваженою на це її установчими документами (стаття 246 ЦК).

Частиною 1 статті 26 ЦПК передбачено, що до складу осіб, які беруть участь у справах позовного провадження, входять сторони, треті особи, представники сторін та третіх осіб.

За змістом ст.ст.38 ч.3, 42 ч.3 ЦПК України юридичних осіб у цивільних справах представляють їх органи, що діють у межах повноважень, наданих їм законом, статутом чи положенням, або їх представники.

Довіреність від імені юридичної особи видається за підписом посадової особи, уповноваженої на це законом, статутом або положенням, з прикладенням печатки юридичної особи.

Позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником (ч.1,3 ст.119 ЦПК).

Відповідно до частини 8 статті 119 ЦПК до позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача.

Отже, у представника за довіреністю від імені юридичної особи, підписаною особою, уповноваженою на це законом або установчими документами, виникає право на представництво інтересів саме юридичної особи від імені якої видано довіреність.

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи, позовна заява від імені Банку підписана представником Карабань В.В., повноваження якої підтверджуються довіреністю №2438-О від 19 жовтня 2011 року, виданою ПАТ КБ «ПриватБанк» в особі секретаря правління Єрикалової І.О. (а.с.18). За змістом довіреності повірений Карабань В.В. уповноважений представляти інтереси Банку у судах всіх інстанцій, подавати, підписувати, пред'являти та підтримувати позови, скарги, пояснення, заяви та інші процесуальні документи. Повноваження секретаря правління Єрикалової І.О. на видачу довіреності від імені Банку підтверджені протоколом №14 засідання наглядової ради Банку від 08.12.2009р.,нотаріально посвідченою довіреністю від 07.12.2011р., витягом із Статуту ПАТ КБ ПриватБанк (а.с.126-144).

За вказаних обставин доводи апеляційної скарги про те, що позов від імені Банку подано не уповноваженою особою не відповідають фактичним обставинам справи і вимогам ст.ст.38, 42 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що Банк неправильно нарахував відсотки і комісію за користування кредитним коштами є неспроможними, оскільки суперечать як умовам кредитного договору, так і вимогам ст.1048 ЦК України.

Умовами і правилами надання банківських послуг передбачено, що у випадку прострочення сплати щомісячного платежу відсоткова ставка за кредитом збільшується з 2,5% на місяць до 5% на місяць. З такими умовами нарахування відсотків позичальник був ознайомлений 26.12.2007 року і погодився, що підтверджується його підписом на довідці про умови кредитування (а.с.210 зворот).

За вказаних обставин Банк правомірно нарахував позичальнику відсотки за користування кредитом за підвищеною відсотковою ставкою на весь час користування кредитним коштами.

Надані представниками відповідача власні розрахунки розміру заборгованості не відповідають умовам укладеного сторонами кредитного договору, а тому є неприйнятними.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Згідно ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, та порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин оскаржуване рішення у відповідності зі ст..309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позову і стягнення з боржника на користь Банку 28 029, 78 грн. заборгованості за кредитним договором, нарахованої в межах строків позовної давності з 12 червня 2010 року до 23 березня 2013 року. У стягненні простроченої заборгованості зі сплати щомісячних платежів, що існувала станом на 12 червня 2010 року позовні вимоги Банку задоволенню не підлягають за пропуском строку позовної давності.

На підставі ст.88 ч.5 ЦПК України з урахуванням принципу пропорційності і фактично понесених сторонами судових витрат з відповідача на користь Банку підлягають стягненню 74 грн.30 коп. компенсації судових витрат зі сплату судового збору у суді першої інстанції.

Керуючись ст. ст.307,309,313,317 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 04 травня 2017 року по цій справі скасувати і ухвалити нове, яким позов Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_4, про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4(ІНФОРМАЦІЯ_1, адреса реєстрації АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 28.11.2007 року, що утворилася після 12 червня 2010 року , розмір якої станом на 29 березня 2013 року становить 28 029, 78 грн., із яких: 5 412, 1 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 18 800,14 грн. - несплачені проценти, нараховані з 12 червня 2010 року і до 29 березня 2013 року, 2 006, 55 грн. - комісії, а також штраф у загальній сумі 1 810,94 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити за пропуском строку позовної давності.

Стягнути з ОСОБА_4(ІНФОРМАЦІЯ_1, адреса реєстрації АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 74 грн. 30 коп. (сімдесят чотири гривні 30 коп.) компенсації судових витрат.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: