Категорія 34Доповідач Денишенко Т. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Він-ницької області в складі:

головуючої судді Денишенко Т.О.,

суддів Іващука В.А., Медяного В.М.,

за участі секретаря Торбасюк О.І., представника апелянтки, позивачки ОСОБА_2 адвоката Гурби М.В., позивача ОСОБА_4, інтереси якого також представляє адвокат Гурба М.В., представника відповідача ОСОБА_5 ад-воката Задояного Ю.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Він-ниці, в режимі відеоконференції, в залі судових засідань апеляційного суду ци-вільну справу за позовом

ОСОБА_4, ОСОБА_2 до ОСОБА_13, Приватного акціонерного товариства «Страхова

група «ТАС» про відшкодування майнової, моральної шкоди, завданої

ушкодженням здоров'я та майна,

за апеляційними скаргами ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_5, його представника, адвоката Задояного Юрія Вікторо-вича на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23 травня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

09 жовтня 2014 року ОСОБА_4, ОСОБА_2 звернулися у Вінницький міський суд Вінницької області з позовом до ОСОБА_5, Приватного акціо-нерного товариства «Страхова група «ТАС» ( далі - ПрАТ «СГ «ТАС» ) про від-шкодування майнової, моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я та майна. З врахуванням уточненої позовної заяви вимоги мотивовані тим, що 22 жовтня 2011 року на 543 км + 700 м автодороги Стрий-Тернопіль-Кіровоград-Знам'янка біля м. Умань Черкаської області сталася шляхово-транспортна при-года, в результаті якої позивачам були завдані тілесні ушкодження, пошкодже-но їхній автомобіль НОМЕР_1. Винним у пригоді визнано відповідача ОСОБА_5, який керуючи автомобілем НОМЕР_2 з легковим причепом «ПР ПМГ 8304» державний номерний знак НОМЕР_3 не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції і здійснив зіткнення із задньою частиною автомобіля «Daewoo Lanos», що рухався попере-ду під керуванням ОСОБА_4, чим порушив підпункти 2.3., 12.1., 13.1. Пра-вил дорожнього руху ( далі - ПДР ) України з наступними змінами та доповнен-нями, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306. Постановою від 31 травня 2014 року слідчого СВ Умансько-го РВ УМВС України у Черкаській області ОСОБА_8 закрито кримінальне провадження стосовно ОСОБА_5 у зв'язку з відсутністю в його діях скла-ду кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 286 КК України. У результаті цієї ШТП позивачам завдано майнової та мораль-ної шкоди. Майнова шкода ОСОБА_4 пов'язана з лікуванням отриманих травм і становить 194,93 гривні, ОСОБА_2 - 4261,25 гривню. Вартість май-нового збитку у зв'язку з пошкодженням автомобіля, належного на праві влас-ності ОСОБА_2, згідно висновку експерта від 27 лютого 2012 року № 7 ав-тотоварознавчої експертизи автомобіля становила 38346,38 гривень. Витрати з оплати проведеної автотоварознавчої експертизи складають 1800,00 гривень. Всього ОСОБА_2 завдано майнову шкоду на суму 44407,63 гривень.

Враховуючи висновок експерта від 20 лютого 2015 року № 11 за результата-ми проведеної судової автотоварознавчої експертизи автомобіля ОСОБА_2, позивачі 02 квітня 2015 року збільшили свої майнові вимоги. Зазначили, що оскільки ринкова вартість автомобіля станом на 14 січня 2015 року визначена в сумі 94469,00 гривень і це еквівалентно з огляду на курс долара США, встанов-леного НБУ на момент складання заяви про збільшення позовних вимог у роз-мірі 23,513024 гривні за один долар США, то розмір завданої ОСОБА_2 по-шкодженням автомобіля майнової шкоди становить 140414,29 гривень.

Згідно заяв про збільшення позовних вимог від 02 квітня 2015 року, про їх уточнення від 30 серпня 2016 року, про зменшення вимог від 18 листопада 2016 року позивачі просили суд стягнути з ПрАТ «Страхова Група «ТАС», ОСОБА_5 на користь ОСОБА_9 у відшкодування майнової шкоди 194,93 гривні, на користь ОСОБА_2 4261,25 гривню у відшкодування витрат на лікування та 49490,00 гривень у відшкодування майнової шкоди, завданої пошкодженням автомобіля; з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 - 36709,43 гривень у відшкодування майнової шкоди через пошкодження автомобіля; з ОСОБА_5 як володільця джерела підвищеної небезпеки на користь кожного з пози-вачів у відшкодування моральної шкоди по 10 тисяч гривень.

Завдана моральна шкода обгрунтована перенесеним фізичним болем, пере-живаннями, душевними стражданнями, завданими позивачам ушкодженням здоров'я, пошкодженням автомобіля через неправомірні дії, поведінку ОСОБА_5 Внаслідок намагань останнього уникнути відповідальності, позивачам було необхідно неодноразово відвідувати слідчого, провести експертизу, терпі-ти труднощі у повсякденному житті.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_5 застрахована у ПрАТ «Страхова група «ТАС», що підтверджується страховими полісами від 13 лип-ня та 26 серпня 2011 року, де забезпеченими транспортними засобами є автомо-біль і причіп - учасники ДТП, з лімітом страхової відповідальності за шкоду життю і здоров'ю на одного потерпілого 100 тисяч гривень, за шкоду майну на одного потерпілого 50 тисяч гривень. У зв'язку з такими фактичними обстави-нами відповідачем у справі, як наполягають позивачі, є також ПрАТ «СГ «ТАС», яке має здійснити передбачені договірними стосунками та чинним зако-нодавством виплати. Позивачі просили суд задовольнити їхні вимоги за раху-нок обох відповідачів ( т. 1, а. с. 3-7, 139-141, т. 2, а. с. 114-115, 153-154 ).

03 квітня 2015 року представник ПрАТ «СГ «ТАС» ОСОБА_10 подав суду заяву про застосування щодо вимог позивачів строку позовної давності, який закінчився на його думку 22 жовтня 2014 року в той час, коли дорожньо-транспортна пригода відбулася 22 жовтня 2011 року ( т. 1, а. с. 150 ).

Справа розглядалася судами неодноразово.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 23 травня 2017 року позов задоволений частково. З ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 стягнуто 86199,43 гривень у відшкодування майнової шкоди, 2500,00 гривень у відшкодування моральної шкоди та 5567,00 гривень понесених судових витрат у справі. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 2500,00 гривень у відшкодування спричиненої моральної шкоди, 2621,80 гривню понесених судо-вих витрат. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено (т. 2, а. с. 211-216).

Не погоджуючись з ухваленим рішенням у справі, позивачка ОСОБА_2 оскаржує його в апеляційному порядку, просить дане судове рішення скасувати в частині відмови у задоволенні позову до ПрАТ «СГ «ТАС» про стягнення майнової шкоди, ухвалити в цій частині нове рішення про стягнення на її ко-ристь з товариства 49490,00 гривень у відшкодування майнової шкоди, завданої пошкодженням автомобіля, і понесені у справі судові витрати. Також ОСОБА_2 просить змінити оскаржуване судове рішення в частині розміру стягнутої з ОСОБА_5 на її користь моральної шкоди, стягнувши таку шкоду у повно-му обсязі, тобто у сумі 10 тисяч гривень. Апелянтка вважає рішення в оскаржу-ваній частині незаконним з підстав порушення норм матеріального права, не-повного з'ясування всіх обставин справи, невідповідності висновків суду обста-винам справи ( т. 2, а. с. 221-225 ).

Оскаржуючи рішення суду в апеляційному порядку, відповідач ОСОБА_5, його представник, адвокат Задояний Ю.В. просять дане рішення скасува-ти, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог повністю. Апелянти вважають оскаржуване рішення незаконним, необгрунтованим вна-слідок неправильної оцінки доказів, неправильного визначення правовідносин.

Колегія суддів апеляційного суду, заслухавши суддю-доповідача, пояснення та заперечення на обидві апеляційні скарги осіб, котрі беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши в сукупності наявні в ній дока-зи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, прийшла до висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Відповідно до норм статей 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути за-конним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рі-шення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених представ-леними доказами.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Судом встановлено, що 22 жовтня 2011 року на автодорозі Стрий-Терно-піль-Кіровоград-Знам'янка, поблизу м. Умань Черкаської області сталася шля-хово-транспортна пригода за участі водіїв ОСОБА_5, який керував авто-мобілем «Mercedes-Benz E230» державний номерний знак НОМЕР_4 з легко-вим причепом «ПР ПМГ 8304» державний номерний знак НОМЕР_3, та ОСОБА_11, який керував автомобілем НОМЕР_5, що на праві власності належить ОСОБА_2 На момент вказаної шляхово-транспортної пригоди цивільно-правова відповідаль-ність ОСОБА_5 була застрахована у ПрАТ «СГ «ТАС». Постановою від 31 травня 2014 року слідчого СВ Уманського РВ УМВС України у Черкаській об-ласті ОСОБА_8 кримінальне провадження стосовно ОСОБА_5 закрито у зв'язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, перед-баченого частиною першою статті 286 КК України.

Відповідно до висновку експерта від 20 лютого 2015 року № 11 майновий збиток, завданий власнику автомобіля НОМЕР_5, у результаті його пошкодження внаслідок шляхово-транспортної пригоди складає 94469,00 гривень. При цьому експерт встановив, що вказана сума є ринковою вартістю автомобіля на момент його пошкоджен-ня, вартість відновлюваного ремонту становить 96470,52 гривень.

Згідно висновку експерта від 31 жовтня 2016 року № 612Е-09/16 судової ав-тотоварознавчої експертизи ( т. 2, а. с. 123-138 ) середня ринкова вартість іден-тичного, технічно справного автомобіля НОМЕР_6, станом на січень 2016 року складала 95215,20 гривень. Рин-кова вартість автомобіля НОМЕР_6 у пошкодженому стані станом на січень 2016 року складала 9015,77 гри-вень. Вартість відновлювального ремонту автомобіля НОМЕР_6, що має пошкодження внаслідок ШТП від 22 жовтня 2011 року, станом на січень 2016 року складала 81344,05 гривні. Вар-тість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля НОМЕР_6 внаслідок ШТП, що сталася 22 жовтня 2011 року, станом на січень 2016 року складала 86199,43 гривень.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_2 та ОСОБА_4, суд першої інстанції зазначив, що між сторонами у справі склалися та мають місце право-відносини, що врегульовані нормами ЦК України стосовно недоговірних зо-бов'язань в частині загальних підстав відповідальності за майнову та моральну шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, а також щодо договірних зо-бов'язань згідно норм Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в редакції, що була чинною на момент ШТП.

Керуючись нормами статей 23, 538, 541, 543, 978, 988, 991, 999, 1167, 1187, 1188, 1190, 1192 ЦК України, Законом України від 01 липня 2004 року № 1961-ІУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», враховуючи роз'яснення, викладені у поста-новах Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової ) шко-ди», Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і криміналь-них справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування суда-ми законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», суд дійшов висновку про безпідставність твердження відповідача, апелянтів у справі, щодо відсутності відповідальності ОСОБА_5 за спричинену шкоду у зв'язку з не встановленням його вини у ШТП. Суд зазначив, що його вина є беззаперечно доведеною, зокрема і не тіль-ки, постановою слідчого про закриття кримінального провадження через від-сутність складу кримінального правопорушення, але наявністю в діях ОСОБА_5 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, зокрема підпунктів 2.3, 12.1, 13.1 ПДР України. Крім цього, суд оцінив цивільно-правові наслідки дій учасника шляхової пригоди, його вини у спричи-ненні шкоди, повно з'ясував обставини і у взаємозв'язку сукупних доказів зро-бив висновок щодо матеріальної відповідальності ОСОБА_5 в межах заяв-лених у суд вимог потерпілої сторони, відшкодування ним завданої моральної шкоди. Суд, детально проаналізувавши фактичні обставини справи та здобуті докази, дійшов переконливого, категоричного висновку про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні 22 жовтня 2011 року ДТП та, як наслідок, завдання ОСОБА_11, ОСОБА_2 з його вини майнової і моральної шкоди.

Статтею 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з ме-тою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та ( або ) майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майно-вих інтересів страхувальників. Пунктом 22.1 статті 22 цього Закону встановле-но правило, згідно з яким при настанні страхового випадку страховик відповід-но до ліміту відповідальності, тобто у межах страхових сум, зазначених у стра-ховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Статтею 33 цього Закону встановлено зобов'язання учас-ника дорожньо-транспортної пригоди повідомити страховика про пригоду. Зо-крема підпунктом 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 застережено, що учасник до-рожньо-транспортної пригоди зобов'язаний вжити заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика, з яким було укла-дено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або у випадках, передбачених цим Законом, МТСБУ про настання дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до підпункту 35.1 статті 35 цього Закону для отримання страхо-вого відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання від-шкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування. В цій заяві має міститися: найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ; прізвище, ім'я, по батькові ( найменування ) заявника, його місце про-живання ( фактичне та місце реєстрації ) або місцезнаходження; зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості ( за наяв-ності ), що її підтверджують; інформація про уже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за за-подіяну шкоду, та потерпілих; підпис заявника та дата подання заяви.

Підпунктом 32.1 статті 32 Закону встановлено, що страховик не відшкодо-вує шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону. За правилами пп. пп. 37.1.3, 37.1.4 п. 37.1 статті 37 Закону підставою для відмови у здійсненні стархового відшкодування є, зокрема, невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов'язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика ( МТСБУ ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, при-чини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди та неподання заяви про страхове відшкодування у встановлені строки.

Суд першої інстанції, на виконання норми частини четвертої статті 338 ЦПК України, враховуючи висновки і мотиви скасування Вищим спеціалізова-ним судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ рішення Він-ницького міського суду Вінницької області від 05 травня 2015 року, ухвали Апеляційного суду Вінницької області від 20 липня 2015 року у цій справі, що є обов'язковими для судів першої, апеляційної інстанцій при новому розгляді справи, підкреслив, що підставою для прийняття рішення про виплату або не виплату страхового відшкодування є заява особи, яка має право на отримання страхового відшкодування. Підставою для відмови у здійсненні страхового від-шкодування ( регламентної виплати ) згідно підпункту 37.1.4. статті 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є неподання заяви про страхове від-шкодування з моменту вчинення дорожньо-транспортної пригоди впродовж од-ного року, якщо шкода завдана майну потерпілого, і впродовж трьох років, як-що шкода завдана здоров'ю або життю потерпілого. ОСОБА_4 був обізна-ний про наявність страхових полісів ОСОБА_5 щонайменше з травня 2012 року у зв'язку з ознайомленням з матеріалами кримінального провадження від-носно відповідача. ОСОБА_2 була присутньою на місці вчинення ШТП, мо-гла в будь-який час ознайомитися з документами, складеними працівниками ДАІ УМВС України у Вінницькій області стосовно цієї події, де фіксуються ві-домості щодо цивільно-правової відповідальності осіб - учасників ШТП. Однак позивачі не скористалися своїм правом, не виконали вказані законодавчі норми щодо звернення в установлені строки до страховика за отриманням страхового відшкодування. Матеріали справи не містять даних про їх звернення до страхо-вої компанії із заявами про відшкодування шкоди, тому не знайшло доведення порушення ПрАТ «СГ «ТАС» прав позивачів на отримання такого відшкоду-вання завданих збитків. З цих підстав суд відмовив у задоволенні позову до цього відповідача.

У відповідності з роз'ясненнями, викладеними у постанові Пленуму Верхов-ного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду суда-ми цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» суд, враховуючи безпідставність вимог позивачів до ПрАТ «СГ «ТАС», встановив, що у даному випадку немає підстав для солідарної відповідальності відповідачів, оскільки, крім зазначеного, ними шкода спільно не завдавалася, така шкода не є непо-дільною, взаємопов'язаною.

Визначившись з розмірами відшкодування майнової та моральної шкоди, що підлягає стягненню з винуватця ШТП ОСОБА_5, суд першої інстанції ухвалив обгрунтоване, законне і справедливе рішення у справі.

Доводи апелянтів, наведені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні суду від 23 травня 2017 року, вони не заслуговують на увагу як безпідставні, необгрунтовані до-стовірними доказами, помилкові. Таким доводам позиції відповідача та його представника дана грунтовна правова оцінка ще на стадії вирішення справи су-дом першої інстанції, тому колегія суддів апеляційного суду не знаходить під-став для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_5, його представника ОСОБА_12

Відсутні також підстави й для задоволення апеляційної скарги позивачів за наведених вище мотивів.

Відповідно до частини першої статті 60 ЦПК України кожна сторона повин-на довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і за-перечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Статтею 308 ЦПК України встановлено, що апеляційний суд відхиляє апе-ляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстан-ції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального пра-ва. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з од-них лише формальних міркувань.

Керуючись нормами статей 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія cуддів апеляційного суду -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_13, його представника, адвоката Задояного Юрія Вікторо-вича відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23 травня 2017 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави судо-вий збір з оплати апеляційної скарги в сумі 1120,90 гривень.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошен-ня, проте вона може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуюча:/підпис/

Судді:/підписи/

Згідно з оригіналом: