Номер провадження: 22-ц/785/4967/17
Номер справи місцевого суду: 522/811/16-ц
Головуючий у першій інстанції Тарасов А. В.
Доповідач Дрішлюк А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого-судді: Дрішлюка А.І., суддів Гірняк Л.А., Заїкіна А.П.,

при секретарі судового засідання Поліхрановій Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12.04.2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: Орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИЛА:

21.01.2016 року ОСОБА_3 звернулась до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, по якому просила позбавити відповідача ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітніх ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 1-3).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 12.04.2017 року позов задоволений, позбавлено ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітніх ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, а також стягнуто з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 551,20 грн. (а.с. 192-193).

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, 21.04.2017 року ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу на рішення суду, по якій просить рішення скасувати, ухвалити у справі нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, на неповне з'ясування судом обставин у справі, на невідповідність висновків суду, зокрема, посилаючись на те, що він намагається та бажає спілкуватись з дітьми, піклуватись про них, але позивач забороняє відповідачу (а.с. 199-202).

В судовому засіданні відповідач та його представник апеляційну скаргу підтримали. Представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечував.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення учасників провадження, які з'явились, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Приймаючи рішення по справі та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості. Разом з тим, з такими висновками суду колегія суддів погодись не може виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Згідно із ст. 3 «Конвенції про права дитини», прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року (набрала чинності для України 2 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин, зокрема ставлення батьків до дітей.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведенні винної поведінки когось з батьків або їх обох з врахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Як вбачається з маралів справи, 23.06.2000 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був зареєстрований шлюб, про що зроблений актовий запис № 386. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 09.11.2009 року, шлюб між сторонами було розірвано (а.с.5). ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4 є дітьми позивача та відповідача, що підтверджується копіями свідоцтв про народження, наявних в матеріалах справи (а.с.7, 8).

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 03.02.2010 року, було вирішено стягувати з відповідача аліменти на утримання дітей, місця проживання неповнолітніх, визначено за місцем проживання позивача (а.с.6).

Відповідачем не заперечувалось, що рішення суду про стягнення аліментів в повній мірі не виконувалось, проте на момент перегляду справи в апеляційному порядку до матеріалів справи було приєднано довідку від 08.06.2017 року, з якої вбачається, що заборгованість по аліментам починаючи з червня 2016 року відсутня. Власно рішення суду про стягнення аліментів та про зміну розміру аліментів не може розглядатись як виключний доказ ухилення від сплати аліментів, оскільки аналогічним чином воно може свідчити і про спір щодо їх розміру та порядку виплати. Крім того, про факт ухилення від сплати аліментів повинно було би вказуватися в відповідних рішеннях суду, встановлення такого факту в текстах рішень відсутні (а.с. 6, 96-100). З матеріалів справи вбачається, що відповідач перебуває в іншому шлюбі з ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, від якому в подружжя народилась неповнолітня ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Відділом ДРАЦС у Малиновському районі Одеського міського управління юстиції 12 жовтня 2012 року, актовий запис № 1469; свідоцтвом про народження, виданим Відділом ДРАЦС у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 9031. Допитана в якості свідка у судовому засіданні ОСОБА_7 (друга дружина відповідача) зазначила, що відповідач повністю виконував свої батьківські обов'язки до 2013 року, неповнолітні діти приходили до відповідача, залишались на свята та вихідні дні. Після того, як ОСОБА_7 завагітніла, позивач по справі розпочала налаштовувати дітей проти батька та чинити перешкоди у спілкуванні з дітьми. У зв'язку з цим, відповідач припинив спілкування з дітьми для уникнення травмування дітей. Наведена версія є вірогідною, проте належної оцінки у висновку опіки та піклування відображення не знайшла (а.с. 11-13). Фактично в основу висновку було покладено пояснення психолога (а.с. 12), який надав пояснення щодо дітей. Так само, наявність рішення Київського районного суду м. Одеси від 29.11.2016 року, яким було відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та визначенні способу участі батька у вихованні дітей та яке знаходиться в стадії перевірки його судом апеляційної інстанції, не може бути покладене в основу вирішення питання про позбавлення батьківських прав як по процедурі, так і по суті. За обставин справи, зокрема з врахуванням також того, що в період з 23.12.2014 року по 12.02.2015 року ОСОБА_2 здав в оренду сторонній особі ОСОБА_9 належну йому на праві приватної власності частку в квартирі АДРЕСА_1, в якій проживав позивач разом із дітьми, колегія суддів вважає, що між сторонами провадження склались напружені стосунки, які певним чином відобразились на ставленні дітей до батька, проте всі встановлені обставини не свідчать про їх виключність для позбавлення відповідача батьківських прав.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, а рішення суду в частині задоволення позовних вимог підлягає скасуванню на підставі п.п. 1,3,4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12.04.2017 року - скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: Орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду

Одеської області А.І. Дрішлюк

Л.А. Гірняк

А.П. Заїкін

15.08.2017 року м. Одеса