Справа № 451/530/14 Головуючий у 1 інстанції: Крет А.І.
Провадження № 22-ц/783/1836/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Н. О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М, ОСОБА_2

секретаря: Цапа П.М.

з участю: представника ОСОБА_3 ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 на рішення Радехівського районного суду Львівської області від 29 травня 2014 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Публічне акціонерне товариство «Комерційний Банк «ОСОБА_1» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості в розмірі 82 259,42 грн. та судових витрат.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, жит. ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованого в ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, жит. ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_3, жит. ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь Публічного Акціонерного Товариства «Комерційний Банк «ОСОБА_1», 04053, м. Київ, вул. Артема 15, МФО 321024, , к/р 2, заборгованість по кредитному договору «Автопакет» №215/37/08-Ф від 01.10.2008 року в сумі 82259,42 грн.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, жит. ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованого в ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, жит. ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_3, жит. ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь Публічного Акціонерного Товариства «Комерційний Банк «ОСОБА_1», судовий збір в сумі 822,59 грн.

Рішення в апеляційному порядку оскаржив представник ОСОБА_3 ОСОБА_4,вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. В апеляційній скарзі зазначає, що відповідно до укладеного кредитного договору «Автопакет» №215/37/08-Ф від 01.10.2008 року відповідачу ОСОБА_5 був наданий кредит в розмірі 49903,50 грн. зі сплатою відсотків в розмірі 21 % річних з кінцевим терміном повернення 01.10.2013 року. Крім цього з метою забезпечення виконання зобов»язань за кредитним договором між позивачем та відповідачем ОСОБА_6 01.10.2008 року було укладено додаткову угоду № 1 (договір поруки). Також, 28.10.2011 року, з метою забезпечення виконання зобов»язань за кредитним договором між позивачем та відповідачами ОСОБА_6 і ОСОБА_3 було укладено договір про внесення змін і доповнень до договору «Автопакет» №215/37/08-Ф. Додатком до кредитного договору, як його невідємною частиною був встановлений графік погашення заборгованості зі сплати кредитних платежів. Таким документом, на думку апелянта, для ОСОБА_5, як позичальника та боржника, був встановлений строк виконання для кожного окремого грошового зобовязання зі сплатою періодичних кредитних платежів в розумінні статей 530 та 1049 ЦК України. Натомість п. 8.3 договору № 1/37/11-ф від 28.10.2011 року про внесення змін та доповнень до договору «Автопакет» № 215/37/08-ф від 01.10.2008 року передбачено, що цей договір набуває чинності з дати його укладення і діє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобовязань. Таким чином, правова підстава, на якій встановлена порука ОСОБА_3 не містить строку поруки, а містить лише термін дії договору. За таких обставин суд першої інстанції повинен був застосувати у спірних правовідносинах, які виникли між позивачем, як кредитором та позикодавцем, та ОСОБА_3, як поручителем та боржником, саме норми ч. 4 ст. 559 ЦК України і відмовити у стягнення з останньої тих періодичних кредитних платежів, по яких сплив шестимісячний строк поруки, а також відмовити у задоволенні додаткових вимог про стягнення заборгованості по відсотках, донарахованих відсотках та неустойці. Апелянт зазначає, що умовами спірного договору, а саме п. 4.1 передбачено застосування пені як виду цивільно - правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожен день прострочення у той самий час, згідно з п. 4.2, 4.3, 4.4 та 4.5 кредитного договору сторонами передбачена сплата штрафів за інші види правопорушення, такі як несвоєчасне повернення кредиту, процентів за користування кредитом та комісій. Відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно правової відповідальності, а тому, стягнувши з відповідачів неустойку як у вигляді пені, так і у вигляді штрафу за одне і те саме правопорушення суд першої інстанції поклав на відповідача цивільну відповідальність у подвійному розмірі за одне і те саме правопорушення. Крім того, вважає, що визнання ОСОБА_3 позову у даній справі правового значення не має, оскільки, суд першої інстанції до ухвалення оскаржуваного рішення у звязку із визнанням позову відповідачем не виконав свій процесуальний обовязок розяснити стороні відповідача наслідки використання свого процесуального права на визнання позову та не пересвідчився в існуванні законних підстав для ухвалення рішення про задоволення позову у разі визнання відповідачем позову.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 на підтримання доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду не відповідає зазначеним вимогам.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

За загальними положеннями ЦПК України обов»язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 4 ЦПК України закріплено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Частиною ч.1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до положень ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Боржник вважається таким, що прострочив зобовязання, якщо він не приступив до його виконання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За правилами ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістомзобов'язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 611 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

За правилами ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняються виконанням, проведеним належним чином. Загальні умови виконання зобов'язання зазначені у ст. 526 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником.

Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок як позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Судом першої інстанції встановлено, що 01.10.2008 року, між ПАТ КБ «Надра» і ОСОБА_5 був укладений кредитний договір «Автопакет» №215/37/08-Ф, за умовами якого банк надав кредит в розмірі 49903,50 грн. зі сплатою відсотків в розмірі 21 % річних з кінцевим терміном повернення 01.10.2013 року.

Зважаючи на те, що кредитний договір недійсним в судовому порядку не визнавався, а відтак зазначені в ньому умови є обов»язковими до виконання його сторонами.

ПАТ КБ «Надра» зобовязання за кредитним договором по наданню кредитних коштів виконало належним чином, що підтверджується меморіальним ордером №598 від 01.10.2008 року, отримання кредитних коштів відповідачем ОСОБА_5 не заперечувалося.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач ОСОБА_5 зобовязань за кредитним договором по поверненню кредитних коштів, відсотків за користування кредитними коштами, своєчасно не виконував, внаслідок чого у нього станом на 29.10.2013 року утворилася заборгованість у загальному розмірі 82259.42 грн. грн., з яких: 57263.44 грн. заборгованість по кредиту; 17846.88 грн. заборгованість по відсотках; 935.30 грн. донараховані відсотки; 3350.63 грн. пеня за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків; 2863.17 грн. - штраф згідно з п. 5.2 кредитного договору.

Наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідачами не спростований, ними не надано альтернативного розрахунку на спростування розрахунку заборгованості, наданого позивачем.

Відсутність у боржника ОСОБА_5 заборгованості за кредитним договором, всупереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України, не підтверджені належними та допустимими доказами, відповідачами не надано іншого розрахунку на спростування розрахунку заборгованості, наданого позивачем, який проведено у відповідності до умов договору та ст. 625 ЦК України.

Встановивши наявність заборгованості, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що така підлягає стягненню.

Вважаючи оскаржуване рішення суду незаконним та необґрунтованим, апелянт посилається на те, що з врахуванням положень ч.4 ст. 554 ЦК України порука припинилася.

З матеріалів справи вбачається, що з метою забезпечення виконання позичальником зобов»язань за кредитним договором, 10.12. 2010 року, між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_5 (позичальник), ОСОБА_6 (поручитель), укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору «Автопакет» №215/37/08 Ф від 01.10.2008 року, 28.10.2011 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_5 (позичальник), ОСОБА_6 (поручитель) та ОСОБА_3 був укладений Договір про внесення змін та доповнень №1/37/11 Ф до договору «Автопакет» №215/37/08 Ф від 01.10.2008 року, відповідно до яких поручителі зобов»язалися нести солідарну з боржником відповідальність за невиконання ним умов кредитного договору.

Відповідно до п. 3.2.2., 3.2.3, 3.2.4, 3.2.6, 3.2.8 Договору про внесення змін та доповнень №1/37/11 Ф до договору «Автопакет» №215/37/08 Ф від 01.10.2008 року, укладеного 28.10.2011 року, поручитель зобовязується перед Кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобовязання за Кредитними договором. Позичальник і поручитель відповідають перед банком як солідарні боржники. Відповідальність поручителя виникає як у випадку невиконання невиконання позичальником будь якої частини зобов»язань , так і при невиконанні позичальником зобов»язань в цілому. Поручитель відповідає перед банком за виконання зобов»язань в повному об»ємі всім належним йому на праві власності майном та грошовими коштами. Банк набуває право вимагати від поручителя виконання зобов»язання, що витікає із цього договору, при умові, якщо в установлений договором строк виконання позичальником зобов»язання в цілому чи в окремій його частині, вони не будуть виконані,а також при умові обов»язкового направлення поручителю повідомлення з вимогою виконати зобов»язання позичальника в цілому (або в тій чи іншій його частині). Поручитель зобов»язаний виконати взяті на себе зобов»язання по цьому договору не пізніше трьох банківських днів з моменту отримання повідомлення від банку. Повідомлення, що направляється банком поручителю повинно бути здійснено в письмовій формі і буде вважатись поданим належним чином, якщо воно надіслано рекомендованим чи цінним листом (за адресою, що вказана у договорі) чи надано особисто поручителю.

Задовольняючи позов в повному обсязі та стягуючи заборгованість за кредитним договором солідарно з боржника, ОСОБА_5, поручителів ОСОБА_6, ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що боржник та поручитель несуть солідарну відповідальність за невиконання зобов»язань боржником за договором «Автопакет» №215/37/08 Ф від 01.10.2008 року.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду з оглядку на наступне.

Згідно ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

За змістом ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов»язання не встановлений або встановлений моментом пред»явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред»явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

З матеріалів справи вбачається, що у звязку з неналежним виконанням позичальником своїх зобовязань за договором, ПАТ КБ «Надра» звернувся з позовом про солідарне стягнення заборгованості з боржника, ОСОБА_5 та поручителів ОСОБА_6 та ОСОБА_3, долучивши до матеріалів позову лише розрахунок заборгованості ОСОБА_5 за кредитним договором «Автопакет» №215/37/08 Ф від 01.10.2008 року станом на 29.10.2013 року, у якому зазначив лише загальну заборгованість по кредиту, відсотках пені та штрафу, не долучивши до матеріалів позовної заяви детального розрахунку, інформації про рух коштів за кредитним договором за період з. 01.10.2008 року до моменту звернення до суду з позовом, яка б відображала періоди нарахування щомісячних платежів по сплаті тіла кредиту, відсотків, пені, інших, передбачених договором платежів.

02.06.2017 року Апеляційний суд Львівської області надіслав ПАТ КБ «Надра» вимогу про надіслання, або надання для огляду в судовому засіданні, оригіналів вищезазначених договорів, а також просив надіслати суду інформацію про рух коштів за кредитним договором «Автопакет» №215/37/08 Ф від 01.10.2008 року. Крім цього, суд визнав явку представника ПАТ КБ «Надра»» обов»язковою.

Однак вимога Апеляційного суду Львівської області була виконана лише частково, оскільки ПАТ КБ «Надра» надіслані лише оригінали договорів.

Вимогу апеляційного суду про надання інформації про рух коштів за кредитним договором «Автопакет» №215/37/08 Ф від 01.10.2008 року ПАТ КБ «Надра» не виконав, зазначену інформацію суду не надіслав.

З довідки ПАТ КБ «Надра» від 15.08.2017 року вбачається, що ОСОБА_5 вносив платіж в сумі 927.85 грн. - 04.07.2012 року, а з даним позовом до поручителів звернувся лише 04.04.2014 року, тобто, через 1рік 8 місяців з моменту виникнення у позивача права на позов.

Крім цього, позивачем не дотримано вимог Договору від 28.10.2011 року про внесення змін та доповнень №1/37/11 Ф до договору «Автопакет» №215/37/08 Ф від 01.10.2008 року, а саме, п. п. 3.2.5 3.2.8

Позивачем, всупереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України, не надано належних та допустимих доказів направлення ПАТ КБ «Надра» повідомлення поручителям з вимогою виконати зобов»язання позичальника в цілому ( або в тій чи іншій частині), у якому має бути зазначено розмір невиконаних позичальником зобов»язань, а також розрахунок суми штрафних санкцій, що необхідно сплатити, належних та допустимих доказів на підтвердження направлення повідомлення рекомендованим чи цінним листом, чи вручення повідомлення особисто поручителям (п.3.2.5, 3.2.7, 3.2.8).

Представник позивача, незважаючи на те, що його явка в судове засідання була визнана апеляційним судом обов»язковою, в судове засідання, призначене на 21.08.2017 року, не з»явився у зв»язку із зайнятістю в іншому процесі, не надавши доказів на підтвердження його участі в іншому процесі.

За відсутності інформації про рух коштів за кредитним договором «Автопакет» №215/37/08 Ф від 01.10.2008 року, що унеможливлює встановлення судом виникнення у позивача права на звернення до суду з позовом до поручителів, недотримання ПАТ КБ «Надра» вищезгаданих положень договору, а саме, п.3.2.5, 3.2.7, 3.2.8, які є обов»язковими до виконання позивачем, виходячи з положень ч.4 ст. 554 ЦК України, колегія суддів за встановлених судом апеляційної інстанції обставин, вважає, що висновок суду першої інстанції про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором з боржника, ОСОБА_5, та поручителів, ОСОБА_6, ОСОБА_3, не грунтується на вимогах чинного законодавства, суперечить ч.4 ст. 559 ЦК України, а відтак, в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Надра» до поручителів ОСОБА_3 та ОСОБА_6 слід відмовити, і така підлягає стягненню лише з боржника ОСОБА_5

Відповідно до п.2 ч.1 ст.307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Згідно з ч.1 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є: неповне зясування судом обставин справи, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Керуючись ст. 303, п.2 ч.1 ст. 307, ст.ст. 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

апеляційну скаргу ОСОБА_3 ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Радехівського районного суду Львівської області від 29 травня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення яким позовні вимоги ПАТ КБ «Навдра» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ «Надра» 82259.42 грн. заборгованості за кредитним договором «Автопакет» від 01.10.2008 року.

В задоволенні позовних вимог ПАТКБ «Надра» про солідарне стягнення заборгованості з ОСОБА_6, ОСОБА_3 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням апеляційного суду законної сили.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Ванівський О.М.

ОСОБА_2