Справа № 581/467/17
Провадження № 2/581/190/17
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

31 серпня 2017 року Липоводолинський районний суд Сумської області в складі:

головуючого судді Кузьмінського О.В.,

за участю секретаря судового засідання Мазур О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Русанівської сільської ради Липоводолинського району Сумської області,

про визнання права власності на земельну ділянку за набувальною давністю,

в с т а н о в и в :

6 липня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом.

Вимоги мотивує тим, що у період з 1999 року по 2005 рік він проживав у ІНФОРМАЦІЯ_1 у домогосподарстві ОСОБА_2 та її племінника ОСОБА_3. Фактично вони проживали однією сімєю, так як вели спільне господарство, мали спільній бюджет. ОСОБА_2 на підставі державного акта належала земельна ділянка на території Русанівської сільської ради площею 2,85 га (державний акт серії II - СМ №037381) і оскільки вона була досить похилого віку, то даний документ вона передала йому, у звязку з чим починаючи з 2002 року він фактично став власником землі та почав нею користуватися. 5 червня 2002 року ОСОБА_2 померла. Після її смерті відкрилася спадщина, яку по сьогоднішній день так ніхто і не прийняв. Її племінник ОСОБА_3 помер 16 травня 2005 року. Інших спадкоємців немає. Зазначає, що після смерті ОСОБА_2 він відкрито, добросовісно та безперервно володіє землею вже більше 15 років, а тому вважає, що згідно чинного законодавства України, він має право набути у власність дану земельну ділянку у порядку набувальної давності.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не зявився. Від нього надійшла заява з проханням про проведення розгляду справи за його відсутності, заперечення проти задоволення позову позивача відсутні.

Допитані в якості свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 дали показання, що за час життя ОСОБА_2 ОСОБА_1 допомагав їй по господарству, після її смерті здійснює обробіток належної їй земельної ділянки.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення, суд приходить до наступних висновків.

ОСОБА_2 за життя володіла земельною ділянкою площею 2,85 га для ведення сільськогосподарського товарного виробництва на території Русанівської сільської ради Липоводолинського району Сумської області, право власності на яку посвідчено державним актом ІІ-СМ № 037381 на право приватної власності на землю (а.с. 10).

5 червня 2002 року в с. Русанівка Липоводолинського району Сумської області померла ОСОБА_2 (а.с. 13).

16 червня 2005 року в сел. Липова Долина Сумської області помер ОСОБА_3 (а.с. 12).

Відповідно до довідки № 671 від 23 вересня 2016 року року, виданої Русанівською сільською радою Липоводолинського району Сумської області, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, до дня смерті проживала в ІНФОРМАЦІЯ_3 разом з племінником ОСОБА_3 та ОСОБА_1, який проживав без реєстрації (а.с. 11).

Згідно довідки № 667 від 21 вересня 2016 року року, виданої Русанівською сільською радою Липоводолинського району Сумської області, ОСОБА_1 з 1999 по 2005 роки фактично проживав без реєстрації за адресою: с. Русанівка Липоводолинського району Сумської області по вул. Грубріна, 24 у домогосподарстві ОСОБА_2, доглядав її до дня смерті, вів з нею спільне господарство, доглядав за будинком, обробляв земельну ділянку, провів поховання ОСОБА_2 (а.с. 9).

Відповідно до довідок № 421 та № 422 від 12 червня 2017 року та 6 червня 2017 року, виданих Русанівською сільською радою Липоводолинського району Сумської області, ОСОБА_1 користується земельною ділянкою громадянки ОСОБА_2 з 2002 року по сьогоднішній день та сплачує земельний податок (а.с. 14, 16).

З наданих Липоводолинською райдержнотконторою № 995/01-16 від 25 липня 2017 року відомостей вбачається, що спадкова справа після смерті ОСОБА_2 не заводилась, спадкоємці з заявами не звертались, відомостей про прийняття спадщини спадкоємцями, які відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 1268 ЦК України вважаються такими, що прийняли спадщину немає, заповіти від імені ОСОБА_2, відповідно до Спадкового реєстру не посвідчувалися (а.с. 34).

Суд вважає, що матеріалами справи доводиться факт відкритого і безперервного користування позивачем ОСОБА_1 земельною ділянкою, яка належала померлій ОСОБА_2, протягом 15 років.

У відповідності до ст. 321 та 328 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) право власності є непорушним та набувається на підставі, що не заборонено законом.

Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житловий будинок, садиба, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них, а також земельна ділянка (ст. 379, 382 ЦК України та ст. 79 Земельного кодексу України (далі - ЗК України).

Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом.

Виходячи зі змісту зазначеної статті, обставинами, які мають значення для справи і які мають бути доведені є: володіння нерухомим майном, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння).

Законом, який регулює набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю є Земельний кодекс України.

Так, відповідно до ст. 119 ЗК України громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу державної влади або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання у користування. Розмір цієї земельної ділянки встановлюється у межах норм, визначених цим Кодексом. Передача земельної ділянки у власність або у користування громадян на підставі набувальної давності здійснюється в порядку, встановленому цим Кодексом, тобто відповідно до ст. 118 ЗК (у власність) та ст. 123 ЗК (в користування).

Аналіз зазначених правових норм дає підстави вважати, що конструкція ст. 119 ЗК значно відрізняється від конструкції ст. 344 ЦК та не передбачає жодних переваг для осіб, зазначених у ч. 1 цієї статті, оскільки навіть дотримання всіх умов набувальної давності не має наслідком обовязкового виникнення права власності на землю та фактично відсилає до загального порядку надання земельних ділянок у власність або в користування (ст. 118, 123 ЗК). Ця норма надає таким особам лише право звернення до органу державної влади або місцевого самоврядування з клопотанням про передачу земельної ділянки у власність чи користування і не передбачає обов'язкової передачі земельної ділянки у власність чи користування таким особам при дотриманні передбаченої законом процедури звернення та подання необхідних документів.

Отже, для визнання права власності на земельну ділянку за набувальною давністю законодавством передбачений інший не судовий правовий механізм такого набуття, а саме шляхом звернення з відповідною заявою до органу державної влади або місцевого самоврядування.

Позивач правом на звернення з відповідною заявою до органу державної влади чи місцевого самоврядування не скористався.

Вказані позивачем обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог, такі як догляд за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до дня їх смерті, ведення з ними спільного господарства, догляд за будинком, організація та проведення поховань вказаних осіб, сплата земельного податку не є підставами для задоволення позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись ст. 10, 11, 212-215, 223 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Сумської області через Липоводолинський районний суд протягом 10 днів із дня його проголошення, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, мають право подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О. В. Кузьмінський

Повний текст рішення складений 5 вересня 2017 року