Справа № 282/446/16
Провадження № 6/282/29/17
У Х В А Л А

Іменем України

28 серпня 2017 року смт.Любар

Любарський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого-судді: П.І. Гуцала

при секретарі судових засідань: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за поданням старшого державного виконавця Любарського районного відділу Державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Житомирській області ОСОБА_2 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_3 без вилучення паспортного документу,-

В С Т А Н О В И В:

Старший державний виконавець Любарського районного відділу Державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Житомирській області ОСОБА_2 звернулась до суду з поданням, в якому просить тимчасово обмежити боржника ОСОБА_3, у праві виїзду за межі України до виконання зобов'язання, покладеного на нього рішенням суду, а саме: виконавчим листом № 282/446/16 виданого 21.06.2016 року Любарським районним судом Житомирської області. В обґрунтування подання покликається на те, що у відділі державної виконавчої служби на виконанні знаходиться виконавчий лист № 282/446/16 виданий 21.06.2016 року Любарським районним судом Житомирської області про стягнення з ОСОБА_3, на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», заборгованості по кредитному договору №б/н від 20.09.2012 року на загальну суму 27009,01 грн. Заходи щодо її погашення боржником не вжито.

Старший державний виконавець Любарського районного відділу Державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Житомирській області ОСОБА_2 у судове засідання на розгляд справи не зявилась, але до суду була подана заява про розгляд справи у відсутності представника відділу державної виконавчої служби, подання державного виконавця просять задоволити.

У відповідності до ст. 197 ЦПК України, у звязку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали подання, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом від 21 січня 1994 р. № 3857-XII "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" (далі - ОСОБА_4 № 3857-XII).

Положеннями ст. 6 цього Закону встановлено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, або громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у таких випадках: якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань (ч.1 п. 5).

Як вбачається з виконавчого листа Любарського районного суду Житомирської області № 282/446/16 від 21.06.2016 року з ОСОБА_3, на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»., підлягають стягненню заборгованість по кредитному договору №б/н від 20.09.2012 року на загальну суму 27009,01 грн.

08 червня 2017 року старшим державним виконавцем Любарського районного відділу Державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Житомирській області ОСОБА_4, було відкрито виконавче провадження по виконанню виконавчого листа № 282/446/16 від 21.06.2016 року.

Частиною 5 статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» визначені обов'язки боржника, а саме: утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій; за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом пяти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України; повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини; своєчасно зявлятися на вимогу виконавця; надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Разом з тим слід вказати, що чинне законодавство не містить визначення поняття "ухилення", практика Конституційного Суду України щодо його офіційного тлумачення відсутня.

Верховний Суд України в Узагальненні «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України» від 01.02.2013 р., зазначив наступне: «…з погляду на значення словосполучення "ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)", вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону № 3857-XII та у п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону № 606-XIV, позначає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України… На нашу думку, особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне. Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови "доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання… Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду належить з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково. Ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об'єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак воно може мати й принципово інше походження, суб'єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов'язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин…».

ОСОБА_3, як боржник по виконавчому провадженні, не порушував приписів ч.5 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження» та не ухилявся від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань.

В поданні старшим державним виконавцем не надано доказів, що боржник ухилявся від виконання зобов'язання, а лише є покликання на сам факт наявності у нього невиконаного зобов'язання, покладеного судовим рішенням, що само по собі не дає підстав вважати, що ОСОБА_3, ухиляється від виконання покладеного на нього зобов'язання.

Саме невиконання боржником самостійно зобов'язань протягом строку, про що вказує державний виконавець, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду обов'язків.

За таких підстав, суд оцінивши докази, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів дійшов до висновку, що підстав для задоволення подання немає.

Керуючись ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», ст. ст. 197, 377-1 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання старшого державного виконавця Любарського районного відділу Державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Житомирській області ОСОБА_2 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_3 без вилучення паспортного документу відмовити.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Житомирської області через Любарський районний суд протягом пяти днів з дня її проголошення, а особою, яка її оскаржує, але не була присутня у судовому засіданні при постановлені ухвали протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя П. І. Гуцал