Справа № 2-1021/09 Провадження №22-ц/773/1114/17 Головуючий у 1 інстанції: Плахтій І.Б.
Категорія:20 Доповідач: Бовчалюк З. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

20 липня 2017 року місто Луцьк

Суддя судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області ОСОБА_1, ознайомившись з апеляційною скаргою осіб, які не брали участі у справі ОСОБА_2, ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4, ОСОБА_5 як представників ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 на ухвалу судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 жовтня 2013 року та додаткове рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 червня 2009 року в справі за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_10, ОСОБА_6, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору-Гаражний кооператив «Шляховик» про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання договору міни недійсним та визнання права власності на гараж,

в с т а н о в и л а :

Додатковим рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 червня 2009 року заяву відповідача ОСОБА_10 в даній справі задоволено частково.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_9 в дохід держави 99,71 гривень судового збору. В решті заяви відмовлено.

Ухвалою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 жовтня 2013 року заяву ОСОБА_10 про перегляд додаткового рішення в даній справі повернуто заявнику.

Особи, які не брали участі у справі ОСОБА_2, ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 ОСОБА_5, як представників ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 подали апеляційну скаргу на ухвалу судді Луцького міськрайонного суду від 08 жовтня 2013 року та додаткове рішення Луцького міськрайонного суду від 12 червня 2009 року в даній справі.

Дану апеляційну скаргу слід повернути апелянтам, а справу до суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», учасники судового процесу та інші мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

За змістом ст.ст. 13, 292 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не беруть участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права та обов'язки, мають право на апеляційне та касаційне оскарження судових рішень у випадках та порядку, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 27 ЦПК України серед інших прав, наданих особам, які беруть участь у справі, передбачено право оскаржувати рішення і ухвали суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

З матеріалів справи вбачається, що особи, які не брали участі у справі ОСОБА_2 ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 ОСОБА_5 20 січня 2017 року, повторно 09 лютого 2017 року, 25 квітня 2017 року уже подавали апеляційну скаргу на додаткове рішення Луцького міськрайонного суду від 12 червня 2009 року та ухвалу судді Луцького міськрайонного суду від 08 жовтня 2013 року, які ухвалами суддів Апеляційного суду Волинської області від 27 січня 2017 року, 22 лютого 2017 року, 11 травня 2017 року, були повернуті особам, які їх подали. При цьому судом було вказано, що судовими рішеннями не вирішувались питання про права та обовязки ОСОБА_2 і ОСОБА_3, а тому останні в силу ст.292 ЦПК України не мали права на подачу апеляційної скарги ( а.с.105-125).

Не зважаючи на це, особи, які не брали участі у справі - ОСОБА_2, ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4, ОСОБА_5 як представників ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 повторно з тих же самих підстав 29 травня 2017 року подали аналогічну апеляційну скаргу на ухвалу судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 жовтня 2013 року та додаткове рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 червня 2009 року в даній справі.

Аналіз викладених обставин дає підстави стверджувати, що має місце зловживання апелянтами своїм процесуальним правом на оскарження судових рішень.

Згідно з ст. 1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Крім того, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з нормами ст. 17 Конвенції жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію Україна взяла на себе зобовязання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

У своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема, складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади.

У справі «Преда і Дардарі проти Італії» Суд вказав, що метою норми ст. 17 Конвенції є запобігання використанню принципів, на яких ґрунтується Конвенція, щоб здійснювати будь-яку діяльність, спрямовану на скасування прав і свобод, визнаних цією Конвенцією. Крім того, Суд звертає увагу на те, що зловживанням правом визнається і така діяльність, яка фактично не спричинила шкоди, однак мала своєю метою у майбутньому використати певне право для порушення прав інших осіб.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

Враховуючи викладене, а також те, що сутність проблеми зловживання правом полягає у співвідношенні нормативного i фактичного, вважаю, що в даному випадку є всі правові підстави стверджувати про зловживання особами, які не брали участі у справі ОСОБА_2, ОСОБА_3 в особі представників ОСОБА_4, ОСОБА_5 як представників ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 своїм процесуальним правом на оскарження судового рішення та ухвали судді суду першої інстанції, оскільки дії, що виразилися у неодноразовому поданні апеляційної скарги на рішення суду та ухвалу судді з тривалим проміжком у часі, є усвідомленими вольовими систематичними вчинками, що лише формально ґрунтуються на положеннях процесуального права і не мають за мету захист порушених, невизнаних чи оспорюваних їх прав, а навпаки такі вчинки та діяльність переслідують іншу мету, що в свою чергу порушує передбачене Конвенцією право позивача на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку.

За таких обставин справи та відповідно до зазначених норм процесуального права, а також з метою забезпечення виконання завдань цивільного судочинства, дотримання засад і принципів міжнародного права, вважаю, що дану апеляційну скаргу слід повернути апелянтам а справу повернути до Луцького міськрайонного суду Волинської області.

Керуючись ст.ст. 1, 3, 13, 27, 292, 293, 297 ЦПК України,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу осіб, які не брали участі у справі ОСОБА_2, ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4, ОСОБА_5 як представників ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 на ухвалу судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 жовтня 2013 року та додаткове рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 червня 2009 року в справі за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_10, ОСОБА_6, третя особа на стороеі відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору-Гаражний кооператив «Шляховик» про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання договору міни недійсним та визнання права власності на гараж - повернути особам, які її подали.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її постановлення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Суддя: