АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 643/333/16-ц Головуючий І інстанції - Ференчук О.В.
Провадження № 22ц/790/3334/17 Головуючий ІІ інстанції - Кісь П.В.
Категорія: право власності
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2017 року Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого, судді - Кіся П.В.,

суддів: - Бровченка І.О., - - Хорошевського О.М.,

за участю секретаря - Пузікової Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 29 березня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про визнання права власності та визначення порядку користування квартирою, -

ВСТАНОВИВ:

18.01.2016 року ОСОБА_4 звернулася у суд із позовом доОСОБА_5, ОСОБА_3, в якому просить визначити частку у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 та визначити, що їй належить 1/3 частини вказаної квартири. Крім того, просить встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1, згідно якого виділити їй в користування житлову кімнату літ. 5 площею 13,90 кв.м., а відповідачам ОСОБА_5, ОСОБА_3 виділити в користування житлові кімнати літ. 6 площею 15,70 кв.м, літ. 7 площею 16,10 кв.м, а кухню, коридор, ванну кімнату залишити в спільному користуванні усіх співвласників.

В обґрунтування позову зазначила, що спірна квартира належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_5, ОСОБА_3 та їй - ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на житло № 5А-01-225128, виданого 13.04.2001 року виконавчим комітетом Харківської міської ради. Після приватизації квартири частки кожного з співвласників виділені не були. Позивач вважає, що її права, як співвласника квартири порушуються відповідачами, а тому вона має право на виділ своєї частки.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 29 березня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволені.

Суд вирішив визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1. Визначено порядок користування квартирою АДРЕСА_1, та виділити ОСОБА_4 в користування кімнату літ. 5 житловою площею 13,9 кв.м, а ОСОБА_5 і ОСОБА_3 виділено кімнати літ. 6, літ. 7, житловими площами 115,70 кв.м та 16,10 кв.м, кухню площею 6,20 кв. м, вбиральню -1,0 кв.м, ванну кімнату площею 2,0 кв.м, коридор - 6,9 кв. м, залишено в загальному користуванні.

Додатковим рішенням суду першої інстанції від 13 травня 2017 року, суд вирішив стягнути з ОСОБА_5, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 сплачену суму судового збору в розмірі 1541 грн. 20 коп. - по 770 (сімсот сімдесят) грн. 60 коп. з кожного.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 13 травня 2017 року, виправлено описку в рішенні Московського районного суду м. Харкова від 29.03.2017р. у справі № 643/333/16-ц, а саме, суд вирішив: у резолютивній частині рішення вказати: «ОСОБА_5 і ОСОБА_3 виділити в користування житлові кімнати літ. 6, літ. 7, житловими площами 15,70 кв.м та 16,10 кв.м".

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_3 звернулася з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позову у повному обсязі.

Апеляційні вимоги обґрунтовані тим, що суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, та не сприяв повному, об'єктивному і неупередженому розгляду справи.

Відповідач вказує, що судом першої інстанції не було залучено до участі у справі у якості третіх осіб компетентні органи, участь яких при вирішенні даної категорії спорів є обов'язковою. Крім того, судом не було залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, орган опіки та піклування, а також взагалі не надано належної правової оцінки тій обставини, що в спірній квартирі, крім вказаних осіб, ще зареєстрована і малолітня дитина.

Крім того, судом було також неповно встановлено обставини справи, а ті обставини, які суд вважав встановленими, на думку відповідача, не відповідають дійсності, оскільки позивачем було ведено суд в оману. Так, в цій квартирі остання фактично не мешкала, жодної участі у веденні господарства, сплаті вартості комунальних послуг, утриманні квартири, здійсненні поточних та капітальних ремонтів не приймала, а її візити мали на меті лише залякування членів родини відповідача, включаючи вимогу по сплаті компенсації вартості її частки.

Заслухавши головуючого-суддю, пояснення осіб, що з'явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_3 задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Розглядаючи дану справу, суд першої інстанції забезпечив сторонам та їх представникам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції, керуючись положеннями ч. 2 ст. 372, ч. 1 ст. 317 ЦК України, ст. 150 ЖК України, виходив з того, що оскільки після приватизації спірної квартири частки кожного з співвласників виділені не були, будь-якої домовленості між власниками квартири не існувало, то їх частки, як співвласників є рівними. Суд вважав за можливе виділити кожному з співвласників житлове приміщення, що відповідало б його частці у праві власності в спірній квартирі, а тому прийшов до висновку, що вимога позивача, щодо виділу їй в користування кімнати площею 13,90 кв.м,, є обґрунтованою та не суперечить вимогам діючого законодавства.

Судова колегія погоджується з висновками суду виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи на підставі свідоцтва про право власності на житло від 13 квітня 2015 року реєстровий номер 5А-01-225128 ОСОБА_4 та відповідачам належить на праві спільної сумісної власності квартира АДРЕСА_1.

Вказана квартира згідно технічного паспорту, складається з трьох кімнат, кімнати роздільні, розміром 13,90 кв. м, 15,70 кв.м і 16,10 кв. м. Житлова площа квартири - 45,70 кв.м, тобто частка на кожного з власників на житлову площу в спірній квартирі складає 15,23 кв.м.

На момент звернення в квартирі було зареєстровано чотири особи, а саме: позивач, її сестра ОСОБА_5, її син - ОСОБА_3 та онука - ОСОБА_6, 2015 року народження.

Згідно ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Таким чином, при вирішенні справи судом 1 інстанції вірно встановлено, що оскільки існує право спільної сумісної власності на квартиру та будь-якої домовленості між власниками квартири не існує, то частки кожного із співвласників вважаються рівними, тобто позивачу належить 1/3 частина спірної квартири.

Судова колегія також погоджується з висновками суду 1 інстанції, який у відповідності до вимог чинного законодавства та при повному дослідженні матеріалів справи вражав за необхідне виділити кожному з співвласників житлове приміщення, що відповідало б його частці у праві власності в спірній квартирі.

Судом першої інстанції правильно досліджені і оцінені обставини по справі, надані сторонами докази, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 29 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, в касаційному порядку може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - П.В. Кісь

Судді: І.О. Бровченко

О.М. Хорошевський