Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 серпня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Шимків С.С., Бондаренко Н.В.

секретар судового засідання: Шептицька С.С.

за участі: представника позивача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 13 квітня 2017 у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк" про захист порушеного права споживача фінансових послуг шляхом визнання недійсним кредитного договору №1701/0908/88-119 від 30.09.2008 року,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Рівненського міського суду від 13 квітня 2017 року позов Публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк" (далі ПАТ "Альфа-Банк" або банк) задоволено повністю:

Стягнуто із ОСОБА_1, ідент. номер НОМЕР_1, на користь ПАТ "Альфа-Банк", , заборгованість у розмірі 27 329 доларів США 11 центів США, що утворилася станом на 1 вересня 2016 року внаслідок порушення ОСОБА_1 умов кредитного договору №1701/0908/88-119, укладеного 30 вересня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством "Сведбанк" та відповідачем, у т.ч.:

- 21 799, 11 доларів США заборгованості за кредитом;

- 5 530 доларів США заборгованості за процентами;

- 103 273, 72 гривні пені за останній календарний рік станом на 1 вересня 2016 року.

Стягнуто із ОСОБА_1, ідент. номер НОМЕР_1, на користь ПАТ "Альфа-Банк", , судові витрати в розмірі 12 174, 92 гривні.

ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні зустрічного позову до ПАТ "Альфа-Банк" про захист порушеного права споживача фінансових послуг шляхом визнання недійсним кредитного договору №1701/0908/88-119 від 30.09.2008 року.

У поданій на рішення апеляційній скарзі відповідач покликався на його необґрунтованість і незаконність, що полягають в порушенні судом норм матеріального та процесуального права.

На її обґрунтування зазначав про те, що всупереч вимогам ст.ст. 212-215 ЦПК України суд порушив принцип верховенства права, надав неповну та неправильну правову оцінку обставинам, що мають значення для справи, а також порушив і помилково застосував норми матеріального і процесуального права.

Вважав, що суд належним чином не з'ясував характер та суть заявлених позивачем вимог, норми права, якими вони регулюються, не зазначив, чи мали місце обставини, якими позивач обґрунтував свої вимоги, не дав належної оцінки зібраним у справі доказам.

Не згоден з доказами, якими банк стверджував про порушення своїх цивільних прав, а тому і посилався на залишення без уваги положень ст.ст. 57-59 ЦПК України. В звязку з цим не враховано вимоги ст.ст. 179, 185 ЦПК України та постанову Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції".

На його переконання, судом не було дано оцінку кредитному договору на предмет його належності, допустимості, достовірності як доказу окремо від інших доказів, відобразивши таку оцінку в своєму рішенні.

З урахуванням правил ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод просив скасувати рішення першої інстанції, ухваливши нове про відмову ПАТ "Альфа-Банк" в позові до ОСОБА_1

Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи відповідача, колегія суддів прийшла до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Задовольняючи первісний позов, суд першої інстанції виходив з його доведеності та обґрунтованості, адже відповідач порушив кредитні зобов'язання перед банком, внаслідок чого утворилася кредитна заборгованість, яка складається із 21 799, 11 доларів США заборгованості за кредитом (тіло кредиту), 5 530 доларів США заборгованості за процентами та 103 273, 72 гривні пені за останній календарний рік. В звязку із захистом порушених прав позивача дана заборгованість стягнута з відповідача на його користь.

Залишаючи без задоволення зустрічний позов, суд урахував відсутність правових підстав для його задоволення.

Проте з висновками про задоволення вимог позивача в частині стягнення пені не можна погодитися.

Як правильно встановлено судом, 30 вересня 2008 року між ВАТ "Сведбанк" (правонаступник ПАТ "Альфа-Банк") і ОСОБА_1 укладено кредитний договір №1701/0908/88-119, за яким банк надав на споживчі цілі позичальникові 40 000 доларів США строком до 29 вересня 2018 року на умовах, передбачених договором. Позичальник зобов'язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 12, 5% річних за весь час фактичного користування кредитом, виконавши свої зобовязання у повному обсязі у строки, передбачені договором (а.с. 5-7, т. 1).

Пункт 1.2 кредитного договору вказує про надання кредитних коштів у готівковій формі через касу банку на підставі заяви позичальника. Обставина отримання 40 000 доларів США кредиту, еквівалент 194 440 гривень, стверджена заявою ОСОБА_1 з його підписом від 25 вересня 2008 року, заявою від 30 вересня 2008 року про видачу йому готівки в іноземній валюті (кредиту) через касу банку, поданими на ім'я заступника директора Рівненського відділення ВАТ "Сведбанк" (а.с. 106, 110, т. 1).

В подальшому 30 січня 2009 року між сторонами укладено договір про внесення змін і доповнень №1 до кредитного договору, яким визначено сплату заборгованості у виді ануїтетних платежів (а.с. 66-67, т. 1).

25 травня 2012 року ПАТ "Сведбанк" шляхом укладення відповідного договору купівлі-продажу відступив своєї право вимоги щодо зобов'язань ОСОБА_1 на користь ПАТ "Дельта Банк" (а.с. 18-18. зв., т. 1).

15 червня 2012 року ПАТ "Дельта Банк" продав зобовязання за кредитним договором №1701/0908/88-119 від 30.09.2008 року на користь ПАТ "Альфа-Банк" (а.с. 19-25. зв., т. 1).

Вважаючи, що внаслідок порушення відповідачем субєктивних цивільних прав ПАТ "Альфа-Банк" шляхом невиконання кредитних зобовязань утворилася заборгованість, у березні 2015 року банк звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1

Заперечуючи проти позову, відповідач у ході розгляду справи подав зустрічний позов про захист порушеного права споживача фінансових послуг шляхом визнання недійсним кредитного договору.

Відповідно до ст.ст. 1054, 1050, 526, 527, 530 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Повно і правильно зясувавши обставини справи та встановивши, що при вирішенні спірних правовідносин слід застосувати норми матеріального права, на застосуванні яких наполягав позивач, суд першої інстанції стягнув із ОСОБА_1 на користь ПАТ "Альфа-Банк" 21 799, 11 доларів США заборгованості за кредитом, 5 530 доларів США заборгованості за процентами, 103 273, 72 гривень пені.

Приходячи до висновку про правильність стягнення заборгованості за кредитом та процентами, колегія суддів в той самий час не може погодитися зі стягненням судом 103 273, 72 гривень пені.

Так, частина 2 ст. 616 ЦК України передбачає право суду зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобовязання, або не вжив заходів щодо їх зменшення.

Збитками в тлумаченні ст. 22 ЦК України є втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) або доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Якщо особа, яка порушила право, одержала у звязку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

На а.с. 109-111, т. 2 міститься розрахунок заборгованості за оспорюваним кредитним договором, звідки видно, що перше порушення зобовязання і несплату чергової частини кредиту ОСОБА_1 було допущено у січні 2009 року.

Даний факт давав кредитору законне право звернутися до суду з позовом про стягнення з позичальника кредитної заборгованості. Згодом прострочення виконання кредитного зобовязання допускалися відповідачем неодноразово. Натомість, зловживаючи своїми правами кредитора, ПАТ "Альфа-Банк" предявив позов лише у березні 2015 року, що призвело до значного збільшення розміру заборгованості за процентами за користування кредитом і за пенею.

Через винне зволікання банку у судовому захисті своїх субєктивних цивільних прав нарахування банком 5 530 доларів США заборгованості за процентами і 5 389, 81 доларів США (еквівалент 103 273, 72 гривні) заборгованості за пенею слід розуміти як завдання ОСОБА_1 збитків.

Оскільки ПАТ "Альфа-Банк" навмисно сприяв збільшенню розміру пені як збитків, тому відповідно до ч. 2 ст. 616 ЦК України 103 273, 72 гривні пені підлягають зменшенню до 10 000 гривень.

Приходячи до такого переконання, апеляційний суд також ураховує, що розмір пені позивачем визначено протягом одного року до предявлення позову. Між тим, при предявленні позову банк зазначав про існування 61, 06 доларів США пені (еквівалент 964, 26 гривень) в межах позовної давності, тоді як під час судового засідання ним було збільшено розмір пені з урахуванням позовної давності в один рік до 103 273, 72 гривні.

Тому колегія суддів визнає необґрунтованим нарахування збільшеного розміру пені. За таких обставин з відповідача слід стягнути на користь банку 10 000 гривень пені, що відповідає принципам виваженості та розумності.

Як убачається, суд першої інстанції уваги на наведені обставини не звернув, що призвело до ухвалення рішення, яке не може залишатися чинним.

Доводи апеляційної скарги про недодержання вимог процесуального закону при ухваленні оскаржуваного рішення на увагу не заслуговують.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Будь-яких доказів про такі процесуально-правові порушення, що потягли би хибність розвязання цивільно-правового спору, позивач не надала, а апеляційним судом здобуто не було.

Не можна погодитися і з посиланнями автора скарги на помилковість висновків суду.

Так, згідно зі ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Однак доводи відповідача про це не ґрунтуються на належних і переконливих доказах, а тому задоволеними не можуть бути.

Не можна погодитися і з покликаннями ОСОБА_1 на неповноту і необєктивність з'ясування обставин, що мають значення для справи, оскільки спростовуються правильністю висновків суду.

Решта посилань про незаконність рішення суду є необґрунтованими і колегією суддів вони відхиляються.

Справедливість, добросовісність та розумність відповідно до п. 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Підставою для зміни оскаржуваного рішення відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є незастосування судом першої інстанції норм матеріального права, які підлягали застосуванню при вирішенні спірних правовідносин.

На підставі ч. 2 ст. 616, ст. 22 ЦК України, керуючись ст.ст. 3, 303, 307, 308, 313-314, 316, 324-325 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 частково задовольнити.

Рішення Рівненського міського суду від 13 квітня 2017 року змінити, зменшивши розмір пені із 103 273 (сто три тисячі двісті сімдесят три) гривні 72 копійки до 10 000 (десять тисяч) гривень.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: