Справа № 758/3278/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2017 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Декаленко В. С. ,

при секретарі - Кравцовій Ю. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення права користування житловим приміщенням, суд,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про позбавлення права користування житловим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що він є власником частини квартири АДРЕСА_1. В квартирі зареєстровані його донька - ОСОБА_3, онука позивача - ОСОБА_4 та ОСОБА_2 - колишній чоловік доньки позивача. На прохання своєї доньки він надав згоду на реєстрацію Відповідача в зазначеній квартирі. Однак, шлюб між Відповідачем та донькою розірвано на підставі рішення Подільського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2011 року по справі № 2-3843/11.

Звертає увагу суду на те, що, Відповідач з 2012 року у зазначеній квартирі не проживає, про що складено і підписано сусідами відповідний акт від 03.11.2016 року. За весь час реєстрації в зазначеній квартирі Відповідач жодного разу не сплачував за комунальні послуги, які в тому числі нараховуються і на нього, як на зареєстровану особу.

Позивач посилається на те, що реєстрація місця проживання Відповідача заважає йому, як власнику квартири, розпорядитись своєю власністю. Відповідач відмовляється у добровільному порядку зняти реєстрацію місця проживання.

На підставі вищевикладеного, а також керуючись ст.ст. ч.1ст. 16, ч.1 ст.319, ч.1 ст.321, ст.391 , ч.2ст.405 ЦК України, ст. 150, 156 ЖК України звертається з даним позовом до суду.

Позивач, відповідач та третя особа в судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені вчасно та належним чином, від позивача до суду надано заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Причини неявки відповідача суду не відомі. Причини неявки третьої особи суду не відомі.

Суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності вищезазначених осіб та ухвалити рішення при заочному розгляді справи, відповідно до вимог ст.ст. 158, 169, 224 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, згідно свідоцтва на право власності на житло від 30 вересня 1996 року, виданого відділом приватизації житла Подільської районної адміністрації, квартира АДРЕСА_1 належить у рівних долях на праві власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ( в.с. 6 ).

Згідно наданої суду Довідки Форми № 3 від 19.11.2016 року № 6673 Центру комунального сервісу № 31, у вищезазначеній квартирі зареєстрованими значаться чотири особи, а саме, позивач - ОСОБА_1 (власник особового рахунку), 3-я особа - ОСОБА_3 (донька співвласника), ОСОБА_4 ( фізична особа - онука Б/ права власності) та відповідач - ОСОБА_2 (фізична особа -Б/ права власності) (а.с. 5).

Судом встановлено та не заперечується позивачем, що відповідач ОСОБА_2 був чоловіком третьої особи ( доньки позивача) та зареєструвався в спірній квартирі з його згоди, у зв'язку з чим суд приходить до висновку, що останній набув статусу члена сім'ї власника житла в розумінні ст.ст. 64, 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України.

Зі змісту статті 156 ЖК України вбачається, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу.

Крім того, відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Як вбачається з Акту про не проживання, складеного та підписаного мешканцями квартир будинку АДРЕСА_2 від 03.11.2016 року останні засвідчили, що відповідач ОСОБА_2 дійсно не проживає за місцем реєстрації, особистих речей відповідача в зазначеній квартирі не має , місце знаходження останнього - невідомо (а.с. 8).

Згідно рішення Подільського районного суду м. Києві від 17 жовтня 2011 року по справі № 2-3843/11 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, зазначеною в свідоцтві про шлюб як ОСОБА_3 - розірвано. Таким чином, відповідач, на даний момент не є членом сім'ї Позивача.

Судом встановлено, а відповідачем в порушення вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України не спростовано, що всі витрати по утриманню квартири несе позивач, відповідач не сплачує плату за користування жилим приміщенням і комунальні послуги та не несе інших витрат по утриманню квартири.

Все вищевикладене, на думку суду, об'єктивно підтверджує пояснення позивача про факт відсутності відповідача на спірній житловій площі з моменту його реєстрації (більше двох років), та факт того, що останній добровільно залишив зазначене житлове приміщення і йому будь-які перешкоди у його користуванні позивачем не чиняться.

Частина друга статті 405 ЦК України визначає, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Стаття 16 ЦК України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Верховний Суд України в своєму Листі від 01.04.2014 року «Аналіз практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України» значив, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

З врахуванням викладеного, а також того, що судом достовірно встановлено не проживання відповідача в спірній квартирі більше одного року без поважних причин, а також встановлено відсутність будь-яких домовленостей між ним та позивачем, які б стосувалися питань проживання відповідача в даній квартирі, суд приходить до висновку, що обраний позивачем такий спосіб захисту свого порушеного права як визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є таким, що відповідає характеру спірних правовідносин сторін та характеру самого порушеного права, у зв'язку з чим може бути застосований судом.

Згідно ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З врахуванням встановлених в судовому засіданні обставин справи, суд оцінюючи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що вимоги позивача знайшли своє доведення в судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, а тому підлягають задоволенню.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Враховуючи вищевикладене, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 510 грн.20 коп.

На підставі вищевикладеного, ст.ст. 15, 16, 405 ЦК України, ст.ст. 64, 156 ЖК України, Постанови Пленуму Верхового суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» № 2 від 12.04.1985 року, керуючись ст.ст. 3, 10, 14, 57, 88, 209, 213, 214, 215, 218, 223, 224 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 510, 20 грн.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя В. С. Декаленко