Справа № 368/1569/15-ц Головуючий у І інстанції Іванюта Т. Є.
Провадження № 22-ц/780/2233/17 Доповідач у 2 інстанції Волохов Л. А.
Категорія 47 13.07.2017
УХВАЛА

Іменем України

13 липня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого Волохова Л.А.,

суддів: Мережко М.В., Матвієнко Ю.О.,

за участю секретаря Якимчук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 24 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення 1/2 вартості майна, нажитого подружжям під час шлюбу, за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання частки на житловий будинок, -

встановила:

Позивач звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що він з відповідачкою перебував у шлюбі з 08 серпня 1992 року. Від шлюбу мають дитину: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 24 липня 2015 року шлюб між ними було розірвано.

За час перебування у шлюбі, ними було спільно побудовано будинок в АДРЕСА_1 площею 119,3 кв.м., сарай площею 32,2 кв.м., погріб 13,8 кв.м., та криниця, ранкова вартість якого складає 659 846 (шістсот п'ятдесят дев'ять тисяч вісімсот сорок шість гривень) 00 коп.

Вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами розташований на земельній ділянці площею 0,0998 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Оскільки з відповідачкою по справі вони не дійшли згоди щодо розподілу даного майна, то він просив:

Припинити право спільної сумісної власності на житловий будинок в АДРЕСА_1 площею 119,3 кв.м., сарай площею 32,2 кв.м., погріб 13,8 кв.м., та криниця, ринкова вартість якого складає 659 846 грн. 00 коп.

Визнати вправо особистої приватної власності на 1/2 частину житлового будинку в АДРЕСА_1 площею 119.3кв м, сарай площею 32,2кв.м., погреб 13,8 кв.м., та криниця за ОСОБА_2.

Визнати вправо особистої приватної власності на 1/2 частину житлового будинку в АДРЕСА_1 площею 119.3кв.м, сарай площею 32,2кв.м., погреб 13,8 кв.м., та криниця за ОСОБА_3.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину земельної ділянки, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, що розташований в АДРЕСА_1.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати по справі, а саме: оплачений судовий збір у розмірі 3654 (три тисячі шістсот п'ятдесят чотири) грн.00коп., витрати на правову допомогу адвоката.

Відповідачка ОСОБА_3 звернулась до суду із зустрічною позовною заявою, в якій після уточнення просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь 1/2 частину вартості автомобіля «Лада-Каліна», державний номерний знак НОМЕР_1, у розмірі 57 500 грн., що еквівалентно 2,5 тисячам доларів США. А також з урахуванням проведеної будівельно-технічної експертизи, а також того, що частка позивача є незначною, просила визнати житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1, її особистою власністю.

Визнати правом спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 прибудову до житлового будинку (ганку), криниці, огорожі (в т.ч. воріт, хвіртки), входу в погреб (шиї погреба), фронтонів сараю домоволодіння по АДРЕСА_1 вартістю 71 764 грн., частка яких у домоволодінні по АДРЕСА_1 становить 11/100.

Припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на прибудову до житлового будинку (ганку), криниці, огорожі (в т.ч. воріт, хвіртки), входу в погреб (шиї погреба), фронтонів сараю домоволодіння по АДРЕСА_1 вартістю71 764 грн., частка яких у домоволодінні по АДРЕСА_1 становить 11/100.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 компенсацію вартості 1/2 частини прибудови до житлового будинку (ганку), криниці, огорожі (в т.ч. воріт, хвіртки), входу в погреб (шиї погреба), фронтонів сараю домоволодіння по АДРЕСА_1, яка становить 35 882 грн.

Свої позовні вимоги ОСОБА_3 обґрунтовувала тим, що її рідний брат ОСОБА_5 у березні місяці 2006 року подарував їй недобудований будинок, сарай та земельну ділянку, на якій вони розташовані.

З березня по листопад 2006 року спільно добудували 11/100 частин будинку. 15.12.2016 року вона отримала свідоцтво про право власності на вказаний будинок, де з грудня місяця почали проживати, а тому вважає, що частка в будинку, яка належить позивачу є незначною та можливим визнати за нею право власності на весь будинок, виплативши позивачу грошову компенсацію за належну йому частину нерухомості. Кошти внесені на депозитний рахунок.

Третя особа ОСОБА_4 подала до суду позов, в якому просить виділити їй частку у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 24 січня 2017 року позов задоволено частково.

Визнано право спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на прибудову до житлового будинку (ганку), криниці, огорожі (в т.ч. воріт, хвіртки), входу в погреб (шиї погреба), фронтонів сараю домоволодіння по АДРЕСА_1 вартістю 71 764 грн., частка яких у домоволодіння по АДРЕСА_1 становить 11/100.

Припинено право спільної сумісної власності ОСОБА_2 на прибудову до житлового будинку (ганку), криниці, огорожі (в т.ч. воріт, хвіртки), входу в погреб (шиї погреба), фронтонів сараю домоволодіння по АДРЕСА_1 вартістю 35 882 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3, на користь ОСОБА_2 компенсацію вартості 1/2 частини прибудови до житлового будинку (ганку), криниці, огорожі (в т.ч. воріт, хвіртки), входу в погреб (шиї погреба), фронтонів сараю домоволодіння по АДРЕСА_1, яка становить 35 882 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 вартість ? частини автомобіля ВАЗ-11183 «Лада-Калина» в розмірі 27 955,75 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3, на користь ОСОБА_2 витрати за надання юридичної допомоги в розмірі 5 512 грн. 06 коп. та судові витрати в сумі 3 654 грн.

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання частки на житловий будинок відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, які мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, а також на порушення норм процесуального та матеріально права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що брали участь у розгляді справи апеляційним судом, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до статей 213, 214 ЦПК України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до цих правовідносин відповідно до ст.8 ЦПК України, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які було досліджено в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їхню належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 08 серпня 1992 року. Від шлюбу мають дитину - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 24 липня 2015 року шлюб між ними було розірвано.

У вересні 2010 року сторони за спільні кошти придбали легковий автомобіль «Лада-Калина», державний номерний знак НОМЕР_1. Вартість автомобіля на час його придбання складав 5 000 доларів США, що було еквівалентно 40 000 грн. Вказаний автомобіль був зареєстрований в Центрі надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговування Кагарлицького району при УДАІ ГУ МВС України в Київській області на ім'я ОСОБА_2. Згідно з висновку № 2906/16 судової автотоварознавчої експертизи від 29.06.2016 року станом на 21.01.2016 року вартість автомобіля становить 55 911,95 грн.

Після укладення шлюбу сторони проживали в спадковому будинку покійного батька відповідачки - ОСОБА_6, який він успадкував 1/2 частину житлового будинку за адресою : АДРЕСА_2 після смерті ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2. 08.05.1996 року згідно договору купівлі-продажу, сторони придбали 27/50 частин вказаного житлового будинку. Договір купівлі-продажу був оформлений на ім'я ОСОБА_8

За час проживання в цій частині будинку з 1996 року по 2006 рік сторони за спільні кошти добудували та перебудували частину будинку.

В 1996 році рідному брату відповідачки - ОСОБА_5 була відведена земельна ділянка за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується Технічною документацією на будівництво індивідуального житлового будинку по АДРЕСА_1 та державними актами на ім'я ОСОБА_5.

З 1996 року по березень 2006 року ОСОБА_5 на вказаній земельній ділянці побудував житловий будинок, сарай, погріб.

Станом на березень 2006 року будинок був побудований, а саме: зведені стіни, зведено дах, зведені перестінки, поштукатурені перестінки, вставлені вікна, двері, побудований сарай, дах якого був вкритий шифером, під сараєм побудований погреб.

Згідно договору дарування земельної ділянки від 16 березня 2006 року ОСОБА_5 подарував ОСОБА_3 земельну ділянку з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та для ведення особистого селянського господарства за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується договором дарування .

У пункті 1 договору дарування земельної ділянки зазначено, що ОСОБА_5 подарував, а гр. ОСОБА_3 прийняла у дар земельну ділянку площею 0, 262 га, з них рілля 0,225 га, під забудовою 0,037 га.

Отже, на час дарування земельної ділянки під існуючою забудовою вже перебувало 0,037 га.

20 листопада 2006 року був виданий технічний паспорт на житловий будинок, який виготовлено на ім'я ОСОБА_3, а 15.12.2006 року видано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно на житловий будинок АДРЕСА_1 , на підставі рішення міської ради та акту прийомки від 06.12.2006 року

18.10.2006 року між ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу 27/50 частин житлового будинку АДРЕСА_2, в якому сторони проживали.

Згідно висновку експертизи - ринкова вартість житлового будинку та господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 за станом на час проведення експертизи становить 1 008 794,00 гри. (один мільйон вісім тисяч сімсот дев»яносто чотири гривні).

Вартість прибудови до житлового будинку (ганку), криниці, огорожі (в т.ч. воріт, хвіртки), входу в погреб (шиї погреба), фронтонів сараю домоволодіння по АДРЕСА_1 за станом на час проведення експертизи становить 71 764 грн. (сімдесят одна тисяча сімсот шістдесят чотири гривні).

Частка прибудови житлового будинку (ганку), криниці, огорожі (в т.ч. воріт, хвіртки), входу в погреб (шиї погреба), фронтонів сараю домоволодіння по АДРЕСА_1 становить 11/100.

Згідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). За змістом цієї норми належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна.

Виходячи з наведеного для правильного застосування ст. 60 СК України та визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 1 липня 2015 р. у справі № 6-612цс15).

Зокрема, відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

У зв'язку з викладеним у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

А тому суд вважає, що спільним майном подружжя в спірному будинку є прибудова до житлового будинку (ганку), будівництво криниці, огорожі (в т.ч. воріт, хвіртки), входу в погреб (шиї погреба), фронтонів сараю домоволодіння по АДРЕСА_1, що становить 11/100. А сам житловий будинок та земельна ділянка не можуть бути об'єктом спільної сумісної власності подружжя, поскільки були подаровані братом відповідачки ОСОБА_5 особисто ОСОБА_3

Статтею 61 СК України передбачено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 63 СК України визначено, що при здійсненні подружжям права спільної сумісної власності дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

У відповідності до ст. ст. 68,69 СК України встановлено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. А отже дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Частина 1 ст.71 СК України передбачає, що майно, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Таким чином, суд вважає, що майно, яке є спільною сумісною власністю, а саме: 11/100 частин будинковолодіння та автомобіль підлягає поділу між сторонами у рівних частках.

Відповідно до пункту 22 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної вартості на час розгляду справи.

Відповідно до пункту 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело та час його придбання.

Відповідно до статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Відповідно до статті 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо:

частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Оскільки 1/2 частка ОСОБА_2 у спільній 11/100 частині будинковолодіння ( прибудова до житлового будинку (ганку), криниця, огорожа (в т.ч. воріт, хвіртки), вхід в погреб (шия погреба), фронтони сараю) вартістю 35882 грн., є незначною, суд вважає за можливе припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_2 на прибудову до житлового будинку (ганку), криниці, огорожі (в т.ч. воріт, хвіртки), входу в погреб (шиї погреба), фронтонів сараю домоволодіння по АДРЕСА_1 вартістю 35882 грн.. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 компенсацію вартості 1/2 частини прибудови до житлового будинку АДРЕСА_1.

Так як спільним майном подружжя є автомобіль, право власності на який зареєстровано за позивачем ОСОБА_2, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 вартість 1/2 частини автомобіля ВАЗ-11183 «Лада-Калина» в розмірі 27955,75 грн.

Відповідно до ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Так як право власності ОСОБА_2 на частину будинковолодіння припинено, то підстав для визнання за ним права власності на 1/2 частину земельної ділянки по АДРЕСА_1, яка згідно договору дарування подарована ОСОБА_5 ОСОБА_3, немає.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що у задоволенні позову ОСОБА_4 слід відмовити повністю, оскільки ОСОБА_4 є повнолітньою, не являється непрацездатною повнолітньою дитиною, а тому її інтереси батьками не порушуютьсяю та не підлягають захисту у даній справі.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд, на думку апелянта, повинен був критично віднестись до показів свідків ОСОБА_5, ОСОБА_9 та ОСОБА_10, оскільки вони є близькими родичами ОСОБА_3 і є зацікавленими особами, є безпідставними та не підтверджені будь-якими належними, допустимими доказами.

Твердження апелянта, що суд не сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи під час судових засідань є, на думку колегії суддів, надуманими та таким що не відповідають дійсності.

Суд апеляційної інстанції вважає, що районним судом було належним чином перевірено всі обставини справи та дана їм належна оцінка, а отже підстави для скасування даного рішення відсутні.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, відповідно до ст.303 ЦПК України, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Згідно ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Висновки суду відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 308 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 24 січня 2017 року залишити без змін.

Судове рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Волохов Л.А.

Судді: Мережко М.В.

Матвієнко Ю.О.