Справа №359/9814/16-ц
Провадження №2/359/786/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2017 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого Борця Є.О.,

при секретарі судового засідання Коробові О.П.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

за участю представника відповідача Бічукова А.С.,

за участю третьої особи Хміль Т.М.,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_5, приватний нотаріус Бориспільського міського нотаріаль-ного округу Хміль Тетяна Михайлівна, про визнання недійсними кредитного договору, дого-вору іпотеки та договору поруки,

встановив:

В грудні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду з вказаним позовом та обґрунто-вує його тим, що 25 жовтня 2007 року вона уклала з ВАТ КБ «Надра» кредитний договір №380/П/42/2007-840. За цим договором ВАТ КБ «Надра» зобов'язався надати кредит в роз-мірі 45787 доларів США 50 центів, а позивач зобов'язався щомісячно до 12 жовтня 2032 року повертати кредит по частинам та сплачувати проценти за користування ним в розмірі 12,19% на місяць. У випадку неналежного виконання цих грошових зобов'язань ОСОБА_4 зобов'язалась додатково сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення. В той же день позивач уклав з ВАТ КБ «Надра» договір іпотеки, за яким з метою забезпечення виконання кредитного договору ОСОБА_4 передала в іпотеку квартиру АДРЕСА_1. Крім того, 25 жовтня 2007 року ОСОБА_6 уклав з ВАТ КБ «Надра» договір поруки, за яким він зобов'язався відповідати за неналежне виконання позивачем кредитного договору. Однак ВАТ КБ «Надра» приховав від ОСОБА_4 інформацію про покладення на неї ризику зне-цінення національної валюти. У такий спосіб він ввів позивача в оману з приводу цієї істот-ної обставини. Такі дії ВАТ КБ «Надра» містять ознаки нечесної підприємницької практики, яка суворо забороняється згідно з ч.1 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів». Крім того, кредитний договір не містить графік платежів, інформацію про сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, а також відомості про всі супутні послуги та інші фінансові зобов'язання. Ця обставина свідчить про те, що зміст кредитного договору суперечить ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» та розділу 3 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кре-диту, затверджених постановою Правління НБУ №168 від 10 травня 2007 року. В правах та обов'язках сторін кредитного договору існує суттєвий дисбаланс на користь ВАТ КБ «Над-ра». Умови цього договору є несправедливими та дискримінаційними. Вони порушують рів-ність прав та обов'язків позичальника та кредитодавця. Крім того, всупереч ст.524 ЦК України кредит був виданий в іноземній валюті, а не в грошовій одиниці України (гривні). Позивач вважає, що з метою захисту його прав та відновлення законності належить визнати недійсним кредитний договір. Як вбачається з ч.2 ст.548 ЦК України, недійсність основного договору спричиняє недійсність правочинів щодо його забезпечення. Тому ОСОБА_4 просить суд визнати недійсним кредитний договір №380/П/42/2007-840 від 25 жовтня 2007 року, договори іпотеки та поруки від 25 жовтня 2007 року, а також скасувати заборону від-чуження квартири АДРЕСА_1.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримує позов та просить задовольнити його.

Представник відповідача Бічуков А.С. не визнає позов та заперечує проти його задо-волення. В обґрунтування своїх заперечень він посилається на анкету-заяву позивача на оформлення кредиту, зі змісту якої вбачається, що ОСОБА_4 була ознайомлена з умова-ми кредитування. ВАТ КБ «Надра» не вводив позивача в оману та не застосовував до нього нечесну підприємницьку діяльність. Ці обставини свідчать про відсутність порушень ст.ст.11, 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Крім того, ОСОБА_4 почала оспорювати кредитний договір лише через 9 років після його укладення. Ця обставина свідчить про те, що вона пропустила строк позовної давності. Тому представник відповідача Бічуков А.С. просить суд відмовити у задоволенні позову.

ОСОБА_6 не з'явився у судове засідання та надіслав заяву про розгляд цивільної справи в його відсутності (а.с.42).

Приватний нотаріус Бориспільського міського нотаріального округу Хміль Т.М. також заперечує проти задоволення позову. В обґрунтування своїх заперечень вона посилається на те, що зміст договору іпотеки відповідає вимогам чинного законодавства. Ця обставина свід-чить про те, що підстави для визнання недійсним цього договору, а також для скасування за-борони відчуження предмета іпотеки відсутні. Тому приватний нотаріус Бориспільського міського нотаріального округу Хміль Т.М. просить суд відмовити у задоволенні позову.

Вислухавши пояснення учасників цивільного процесу та дослідивши письмові докази, суд дійшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що 25 жовтня 2007 року ОСОБА_4 уклала з ВАТ КБ «Надра» кредитний договір №380/П/42/2007-840 (а.с.16-20), за яким ВАТ КБ «Надра» зобов'язався надати кредит в розмірі 45787 доларів США 50 центів, а позивач зобов'язався щомісячно до 12 жовтня 2032 року повертати кредит по частинам та сплачувати проценти за користування ним в розмірі 12,19% річних. У випадку неналежного виконання цих грошових зобов'язань ОСОБА_4 зобов'язалась додатково сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесною підприємницькою практикою є будь-які діяння (дії або бездіяльність), що вводять споживача в оману.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.20 постанови №9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійс-ними», правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.

Встановлено, що ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_1 не надали жодного доказу на підтвердження того, що працівники ВАТ КБ «Надра» умисно приховали від пози-вача інформацію про покладення на нього ризику знецінення національної валюти. Навпаки, зі змісту п.3.3.1 кредитного договору вбачається, що ОСОБА_4 зобов'язалась щомісяч-но повертати кредит по частинам в розмірі, еквівалентному 500 доларам США. Ця обставина свідчить про те, що позивач усвідомлював, що у випадку знецінення гривні розмір щомісяч-ного платежу в національній грошовій одиниці України буде збільшуватись. Крім того, як роз'яснив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в абз.1 п.16 постанови №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», позичаль-ник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення дого-вору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отри-мання кредиту в національній валюті.

З огляду на це суд вважає, що кредитний договір №380/П/42/2007-840 від 25 жовтня 2007 року був укладений без обману та без застосування до ОСОБА_4 нечесної під-приємницької практики. Він не суперечить п.2 ч.1 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладен-ням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживачу у письмовій формі про кредитні умови: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процент-ному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вар-тості всіх послуг, пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кре-диту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повер-нення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Аналогічні положення містяться в п.3.2 - п.3.4 розділу 3 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, за-тверджених постановою Правління НБУ №168 від 10 травня 2007 року.

З копії анкети-заяви ОСОБА_4 на оформлення кредиту (а.с.51-52) вбачається, що вона була ознайомлена з умовами кредитування. В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що позивач мав претензії з приводу неповноти або незрозу-мілості повідомленої йому інформації. Крім того, в п.1.3.1, п.1.5, п.3.3.1 та п.3.3.4 кредит-ного договору визначені розміри плати за користування кредитом, комісії за розрахунки та щомісячної суми мінімально необхідного платежу, а також вказаний кінцевий термін повер-нення кредиту. Зі штампу, розміщеному на титульній сторінці позову (а.с.1), вбачається, що ОСОБА_4 звернулась до суду лише через 9 років після укладення кредитного договору. Ця обставина додатково свідчить про те, що їй були зрозумілі перелічені вище умови вказа-ного договору.

З огляду на це суд вважає, що кредитний договір №380/П/42/2007-840 від 25 жовтня 2007 року не суперечить ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», а також п.3.2 - п.3.4 розділу 3 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління НБУ №168 від 10 травня 2007 року.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами пер-шою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, ін-шим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його мораль-ним засадам.

Як вбачається з викладеного вище, оспорюваний договір не суперечить ні ч.2 ст.11, п.2 ч.1 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів», ні п.3.2 - п.3.4 розділу 3 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вар-тість кредиту, затверджених постановою Правління НБУ №168 від 10 травня 2007 року.

З огляду на це суд вважає, що підстави для визнання недійсним кредитного договору №380/П/42/2007-840 від 25 жовтня 2007 року відсутні. Тому у задоволенні позову в частині цієї вимоги ОСОБА_4 належить відмовити.

Встановлено, що 25 жовтня 2007 року позивач уклав з ВАТ КБ «Надра» договір іпо-теки (а.с.21-22), за яким з метою забезпечення виконання кредитного договору ОСОБА_4 передала в іпотеку квартиру АДРЕСА_1.

В той же день ОСОБА_6 уклав з ВАТ КБ «Надра» договір поруки (а.с.23-24), за яким він зобов'язався відповідати за неналежне виконання позивачем кредитного договору.

Відповідно до ч.2 ст.548 ЦК України недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Встановлено, що підстави для визнання недійсним кредитного договору №380/П/42/ 2007-840 від 25 жовтня 2007 року відсутні. Ця обставина свідчить про те, що відсутні під-стави для визнання недійсними договорів іпотеки та поруки, а також для скасування заборо-ни відчуження квартири АДРЕСА_1.

З огляду на це суд вважає, що у задоволенні позову в частині цих вимог належить від-мовити також.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в абз.3 п.11 постанови №14 від 18 листопада 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Встановлено, що у задоволенні позову відмовлено з тих підстав, що ОСОБА_4 не довела обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог. В такому випадку підстави для застосування строку позовної давності відсутні.

Керуючись п.2 ч.1, ч.3 ст.208, ч.1-ч.3 ст.209, ст.ст.213-215, ч.1 ст.218 ЦПК України, суд

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо пред-мета спору: ОСОБА_6, приватний нотаріус Бориспільського міського нотаріального округу Хміль Тетяна Михайлівна, про визнання недійсними кредит-ного договору, договору іпотеки та договору поруки відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області шляхом подачі апеляційної скарги через Бориспільський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його оголошення.

Суддя Бориспільського міськрайонного суду Є.О. Борець