АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження №22-ц/796/6676/2017 Головуючий у 1-й інстанції: Коробенко С.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2017 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м.Києва в складі:

Головуючого - судді Поліщук Н.В.

суддів Білич І.М., Поливач Л.Д.

за участю секретаря Горбачової І.В.

представника позивача Стаднікова Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві в залі суду справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк», поданою представником Сокуренко Наталією Вікторівною, на рішення Солом»янського районного суду м.Києва від 13 березня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

УСТАНОВИЛА:

В жовтні 2015 року ПАТ «КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом, уточненим в ході розгляду справи, про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором №DN81АR03110022 від 27 липня 2007 року в сумі 2 050 407,88 грн.

Вимоги обґрунтовує тим, що 27 липня 2007 року між сторонами укладено кредитний договір №DN81АR03110022, відповідно до умов якого позичальнику надані кредитні кошти у сумі 241186 грн. на строк до 26 липня 2014 року.

Проте, позичальник своїх зобов»язань належним чином не виконував, у зв»язку із чим станом на 02 липня 2016 року у нього утворилась заборгованість в сумі 2 114 944,65 грн., з яких банк просить стягнути 2 050 407,88 грн., що включає:

- 225222,91 грн. заборгованості за кредитом;

- 267911,82 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом;

- 54585,64 грн. заборгованості по комісії за користування кредитом;

- 1 502 687,51 грн. пені за несвоєчасне виконання зобов»язань за договором,

які і просить стягнути.

РішеннямСолом»янського районного суду м.Києва від 13 березня 2017 року у задоволенні позовних вимог відмовлено. Вирішено стягнути з позивача понесені відповідачем витрати на правову допомогу в сумі 12180 грн.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ПАТ «КБ «ПриватБанк» подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

В апеляційній скарзі посилається на правомірність підвищення банком відсоткової ставки за користування кредитом. Також зазначає, що в іншій справі, про звернення стягнення на предмет застави, у якій ухвалено рішення, дії банку по підвищенню розміру відсоткової ставки не оспорювались.

Також посилається на врахування при визначені ціни позову обставини реалізації предмета застави та зарахування отриманих коштів у рахунок погашення боргу.

В судовому засіданні представник позивача доводи апеляційної скарги підтримав, просив скаргу задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з»явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином.

Відповідно до ст.305 ЦПК України колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності осіб, що не з»явились.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст.303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх недоведеності, вказавши, що унаслідок необґрунтованого збільшення розміру процентної ставки за порушення позичальником зобов'язань по погашенню кредиту (п.7.4 договору), розрахунок заборгованості в частині визначення розміру пені не можна вважати таким, що відповідає договірним умовам. Одночасно, як наслідок, суд вказав на невідповідність інших розрахунків, оскільки в рахунок виконання зобов»язання відбулась реалізація предмета застави і отримані від цього кошти були розподілені з урахуванням необґрунтованого підвищення передбачених п.7.4 процентів.

Як убачається з матеріалів справи, 27 липня 2007 року між ПАТ «КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір №DN81AR03110022, відповідно до умов якого позичальнику надано кредит у вигляді непоновлюваної лінії в розмірі 241186 грн. строком до 26 липня 2014 року, за користування яким він зобов»язався сплатити проценти у розмірі 0,75% на місяць (9% річних) на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячну винагороду у розмірі 0,50% від суми виданого кредиту, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п.3.11 даного Договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу згідно п.6.2 даного Договору.

Періодом сплати визначено період з 22 по 26 число кожного місяця.

Порядок погашення заборгованості визначено наступним чином: щомісяця, починаючи через місяць в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 3776,65 грн. для погашення заборгованості за Кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди.

Проте, визначивши щомісячний платіж у сумі 3776,65 грн., умови кредитного договору конкретну суму кожної складової не визначають.

Відповідно до п.7.4 Договору згідно зі ст.212 ЦК України при порушенні позичальником зобов'язань по погашенню кредиту, передбачених Договором, Позичальник сплачує Банку відсотки за користування кредитом у розмірі 3% на місяць (36% річних), розраховані на суму непогашеної в строк заборгованості за Кредитом.

Пунктом 2.3.1 Договору передбачене право банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом у випадку зміни кон'юнктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме: зміні курсу долару США до гривні більше ніж на 10%, зміни облікової ставки НБУ, зміни розміру відрахувань в страховий (резервний) фонд тощо. При цьому Банк надсилає Позичальнику письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7 календарних днів від дати вступу в силу нової процентної ставки.

Письмовим повідомленням від 25 грудня 2008 року банк повідомив ОСОБА_4 про збільшення з 01 лютого 2009 року процентної ставки за користування кредитом до 21% річних (замість 9%). Проте конкретні підстави підвищення відсоткової ставки зазначені не були.

Окрім того, з 01 лютого 2009 року банк почав нараховувати проценти на прострочену заборгованість за ставкою 60% річних, збільшивши її з 36% річних, при цьому, у вказаному вище повідомленні не було вказано про те, на яку саме величину збільшується процентна ставка при порушенні позичальником зобов'язань по погашенню кредиту.

З даних повідомлення Банку від 02 квітня 2011 року №30.1.0.0/2-740 убачається про повідомлення відповідача щодо дострокового повернення кредиту в повному обсязі протягом тридцяти календарних днів з дати отримання такого повідомлення.

Відповідно до заочного рішення Солом»янського районного суду м.Києва від 28 вересня 2011 року у справі за позовом ПАТ «КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на заставлене майно, кредитні правовідносини були забезпечені заставою транспортного засобу, на який цим рішенням суду звернуто стягнення у рахунок погашення заборгованості в розмірі 539816,71 грн., що включає:

- 203297,22 грн. заборгованості за кредитом;

- 176353,34 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом;

- 26018,60 грн. заборгованості по комісії за користування кредитом;

- 134147,55 грн. пені за несвоєчасне виконання зобов»язань за договором.

Ухвалою Солом»янського районного суду м.Києва від 3 вересня 2015 року заочне рішення Солом»янського районного суду м.Києва від 28 вересня 2011 року скасовано.

Ухвалою Солом»янського районного суду м.Києва від 11 лютого 2016 року позовну заяву ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет застави залишено без розгляду.

Рішенням Солом»янського районного суду м.Києва від 11 лютого 2013 року у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4, Відділу ДВС Солом»янського РУЮ у м.Києві, ТОВ «Укрспецторг» про виключення майна з акту опису ухвалено про звільнення з-під арешту автомобіля Hyundai Sonata, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить на праві власності ОСОБА_4, виключення з акту опису й арешту майна цього автомобіля, а також про вилучення автомобіля та його передачу на зберігання Філії «Розрахунковий Центр» ПАТ КБ «ПриватБанк».

Окрім того, з матеріалів справи убачається, що 12 червня 2013 року представниками Банку складено Акт (1) про передачу ОСОБА_4 автомобіля, проте підпис ОСОБА_4 акт не містить із вказівкою про відмову від його проставлення.

Разом з тим, належних та допустимих доказів на підтвердження факту реалізації предмету застави у визначений законом та умовами договору застави спосіб матеріали справи не містять, розрахункові і фінансові документи на підтвердження обставин реалізації транспортного засобу за відповідною вартістю не надані та представником Банку вказано про відсутність таких відомостей.

Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 2 статті 6 ЦК України передбачено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до пункту 2.1. Глави 2 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, що затверджені Постановою Правління Національного банку України 10 травня 2007 року №168, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року за №541/13808 (в редакції, що діяла на час укладення між сторонами Кредитного договору), визначено обов»язком Банків перед укладенням кредитного договору надати споживачу в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту.

Пунктом 2.2. Глави 2 Правил визначено, що інформація про платежі споживача, які зазначені в пункту 2.1 цієї глави, надається з обов»язковим зазначенням бази їх розрахунку (зазначається сума, на підставі якої робиться розрахунок, зокрема сума наданого кредиту, сума непогашеного кредиту, фіксована сума тощо).

Пунктом 2.4. Правил визначено, що Банки зобов»язані отримати письмове підтвердження споживача з вищенаведеною інформацію.

Главою 3 цих Правил визначено, що Банки зобов»язані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов»язань споживача, зокрема, значення процентної ставки та порядок обчислення процентних доходів відповідно до вибраного банком методу згідно з вимогами нормативно-правових актів Національного банку (пункт 3.1. цієї Глави).

Пунктом 3.2. цієї Глави передбачено, що кредитний договір має містити графік платежів (згідно зі строковістю, зазначеною в договорі, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов»язань споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до цих Правил. У графіку платежів має бути докладно розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом.

Відповідно до пункту 3.5. цієї Глави Банки мають право змінювати процентну ставку за кредитом лише в разі настання події, не залежної від волі сторін договору, яка має безпосередній вплив на вартість кредитних ресурсів банку. Банки не мають права змінювати процентну ставку за кредитом у зв»язку з волевиявленням однієї із сторін (зміни кредитної політики банку).

Відповідно до пункту 3.6. цієї Глави Банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь ( ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку ( прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин ( укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

Аналогічні вимоги щодо обов»язковості складання графіку платежів, детального розпису сукупної вартості кредиту визначено положеннями ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин).

З матеріалів справи убачається, що укладений між сторонами Кредитний договір не містить графіку платежів, детального розпису сукупної вартості кредиту, що підтверджено представником Банку в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до даних письмового повідомлення від 25 грудня 2008 року банк повідомив ОСОБА_4 про збільшення з 01 лютого 2009 року процентної ставки за користування кредитом з 9% до 21% річних, не вказуючи конкретну підставу такого збільшення. Проте одночасно з 01 лютого 2009 року банк почав нараховувати проценти на прострочену заборгованість за ставкою 60% річних, збільшивши її з 36% річних, про що відповідач взагалі не повідомлявся.

Разом з тим, представником Банку не зазначено настання якої події обумовила такі зміни відсоткової ставки, не надано відповідних наказів Банку та відомостей про дату прийняття Банком відповідних рішень, а також не надано належних доказів про повідомлення боржника про такі зміни, оскільки сама по собі ксерокопія листа із зазначенням змін ставки з 9% до 21% річних не свідчить про направлення його адресату, при цьому відомості про зміну відсоткової ставки з 36% до 60% в цьому повідомленні взагалі відсутні.

Відповідно до ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною.

Відтак з огляду на зазначені вище встановлені обставини справи та вимоги закону, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність вимог в частині стягнення процентів за збільшеною ставкою. Апеляційна скарга не містить обґрунтованих доводів на спростування таких висновків.

Відсутність графіку платежів унеможливлює обрахування процентів за ставкою, визначеною умовами кредитного договору до її збільшення, відтак, з урахуванням принципу змагальності та диспозитивності зазначене є підставою для відмови в задоволенні вимог в частині стягнення процентів за користування кредитом, оскільки такі вимоги є недоведеними.

Проте зазначене не є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Вирішуючи спір в частині інших платежів, колегія суддів виходить з наступного.

З даних повідомлення Банку від 02 квітня 2011 року №30.1.0.0/2-740 убачається про повідомлення відповідача щодо дострокового повернення кредиту в повному обсязі протягом тридцяти календарних днів з дати отримання такого повідомлення.

Пред'явлення кредитором вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом змінює строк виконання зобов'язання та зумовлює перебіг позовної давності.

Пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання, а тому перебіг позовної давності за вимогами банку про повернення кредиту та платежів за ним почався з наступного дня, зазначеного кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту як кінцевого строку виконання її умов, а саме з 03 травня 2011 року.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 09 листопада 2016 року у справі №6-2251цс16, в постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-1707цс15.

Беручи до уваги, що в ході розгляду справи відповідачем заявлено про застосування строків позовної давності, Банк із цим позовом звернувся до суду в жовтні 2015 року, тобто після спливу цього строку, відповідно до частини 4 ст. 267 ЦК України зазначене є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

В частині відшкодування витрат на правову допомогу колегія суддів зазначає наступне.

За змістом ст.56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Особа , яка має право на надання правової допомоги, допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі.

З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_7 судом першої інстанції не був допущений ухвалою до участі у справі відповідно до ст.56 ЦПК України, а приймав участь як представник відповідача, відтак судом помилково ухвалено про стягнення з позивача на користь відповідача таких витрат.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк», поданою представником Сокуренко Наталією Вікторівною, задовольнити частково.

Рішення Солом»янського районного суду м.Києва від 13 березня 2017 року скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржено у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий-суддя Н.В. Поліщук

Судді І.М. Білич

Л.Д. Поливач