Справа № 128/5189/14-ц Провадження № 22-ц/772/2240/2017Головуючий в суді першої інстанції Бондаренко О. І.
Категорія 47Доповідач Міхасішин І. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області у складі:

Головуючого: Міхасішина І.В.

Суддів: Стадника І.М., Войтка Ю.Б.

За участю секретаря: Кирилюк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 18 липня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третіх осіб без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_4, ОСОБА_5 про витребування майна від добросовісного набувача, -

встановила:

У жовтні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, третіх осіб без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_4, ОСОБА_5, мотивуючи свої вимоги тим, що 26.09.1995 року рішенням Ксаверівської сільської ради їй безкоштовно передано у приватну власність земельну ділянку загальною площею 0,2103 га, яка розташована в АДРЕСА_1. 18.11.1998 року позивач отримала державний акт на право власності на дану земельну ділянку. Згодом вона дізналася, що рішенням Ксаверівської сільської ради від 02.02.2006 року ОСОБА_5 безкоштовно передано у приватну власність земельну ділянку, загальною площею 0,1993 га, яка розташована в АДРЕСА_2. Вказана земельна ділянка частково суміщається земельною ділянкою позивача. 04.05.2007 року ОСОБА_5 уклав договір купівлі-продажу та продав вказану земельну ділянку ОСОБА_4, а згодом, 07.01.2008 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки, який рішенням постійно діючого Вінницького третейського суду при товарній біржі України «ТБ «Всеукраїнська» від 23.01.2008 року визнаний дійсним та визнано за ОСОБА_2 право власності на дану земельну ділянку.

Рішенням Вінницького районного суду від 30.05.2014 року визнано незаконним та скасовано п.1 рішення 26 сесії 4 скликання Ксаверівської сільської ради Вінницького району від 02.02.2006 року «Про безкоштовну передачу в приватну власність земельної ділянки площею 0,0532 га, зазначеної в висновку судової земельно-технічної експертизи № ОС -139 від 14 лютого 2014 року ( додаток 1 до висновку) та визнано недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ№ 711812 , виданий ОСОБА_5 на земельну ділянку площею 0,1993 га в АДРЕСА_3 для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель. В решті позовних вимог відмовлено.

Оскільки частина земельної ділянки, площею 0,0532 га належить позивачу на праві власності і вибула з її законного володіння та перебуває у фактичному володіння останнього набувача- відповідача ОСОБА_2, тому вона вимушена звернутися до суду із дійсним віндикаційним позовом, у порядку ст.ст.330,338 ЦК України.

За наведених обставин позивач просила витребувати від відповідача ОСОБА_2 на її користь земельну ділянку площею 0,0532 га (кадастровий номер НОМЕР_1), яка знаходиться в АДРЕСА_4

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 18 липня 2017 року позов задоволено.

Витребувано від ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,0532 га (кадастровий номер НОМЕР_1), яка знаходиться в АДРЕСА_5 зазначену у висновку земельно - технічної експертизи, складеної Вінницькою торгово - промисловою палатою від 14.02.2014 року за № ОС - 139.

Висновок земельно - технічної експертизи, складений Вінницькою торгово - промисловою палатою від 14.02.2014 року за № ОС - 139 є невід'ємною частиною даного рішення суду.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 965 грн. 49 коп. та витрат за надання правової допомоги в розмірі 2922 грн. 00 коп., а всього: 3887 грн. 49 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що рішенням Ксаверівської сільської ради Вінницького району Вінницької області від 26.09.1995 року, позивачу безкоштовно передано у приватну власність земельну ділянку, загальною площею 0,2103 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_6 та 18.11.1998 року позивач отримала Державний акт на право власності на дану земельну ділянку, якій присвоєно кадастровий номер НОМЕР_1 ( т.1 а.с.9, 126, 221-235).

Належність даного правовстановлюючого документу позивачці підтверджується також рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 30.11.2012 року по справі № 232/1283/12 (т. 2 а.с. 94).

Як встановлено рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 30.05.2014 року на підставі рішення Ксаверівської сільської ради Вінницького району Вінницької області від 02.02.2006 року ОСОБА_5 передано безкоштовно в приватну власність земельну ділянку площею 0,20 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель (т. 1 а.с. 10).

Згідно з копією технічної документації по складанню державного акта на право приватної власності на землю ОСОБА_5, в тому числі абрису зовнішніх меж, земельна ділянка ОСОБА_5 межує також із земельною ділянкою ОСОБА_3 В подальшому ОСОБА_5 отримав Державний акт на право власності на земельну ділянку Серії НОМЕР_2 від 15.02.2007 року, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_3.

На підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_5 продав вказану земельну ділянку ОСОБА_4, який у свою чергу 07.01.2008 року, уклав договір купівлі-продажу земельної ділянки з ОСОБА_2

Рішенням постійно діючого Вінницького третейського суду при Товарній біржі «ТБ Всеукраїнська» від 23.01.2008 року по справі № 0003/08 визнано дійсним договір купівлі-продажу від 07.01.2008 року земельної ділянки площею 0, 1993 га, кадастровий номер НОМЕР_4, для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, та визнано за ОСОБА_2 право власності на вищевказану земельну ділянку (т.1 а.с. 26).

Висновком судової земельно-технічної експертизи № ОС-139 від 14.02.2014 року, призначеної у цивільній справі №128/2326/13-ц, встановлено, що межі спірних земельних ділянок встановлені відповідними кадастровими планами земельних ділянок та земельна ділянка площею 0, 2103 га, кадастровий номер НОМЕР_1 (належна ОСОБА_3В.), частково суміщається з земельною ділянкою площею 0, 1993 га, кадастровий номер НОМЕР_3 (наданою ОСОБА_5 та належною на даний час ОСОБА_2.). Площа та конфігурація суміщення наведені у план-схемі співставлення меж земельних ділянок (додаток 1 до висновку). Площа суміщення становить 532 кв.м. (т.1 а.с. 18-23).

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 30.05.2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 14.10.2014 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справі від 18.03.2015 року, визнано незаконним та скасовано п. 1 рішення 26 сесії 4 скликання Ксаверівської сільської ради Вінницького району Вінницької області від 02.02.2006 року «Про безкоштовну передачу у приватну власність земельної ділянки гр. ОСОБА_5» в частині передачі ОСОБА_5 у власність земельної ділянки площею 0, 0532 га, зазначеної у висновку судової земельно-технічної експертизи № ОС-139 від 14.02.2014 року (додаток 1 до висновку); визнано недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку Серії НОМЕР_2, виданий ОСОБА_5 на земельну ділянку площею 0, 1993 га в АДРЕСА_7, для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель; в задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Згідно з ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

За ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст. 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Стаття 16 ЦК України визначає право кожної особи звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу, а також встановлює належні способи їх захисту.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав слід розуміти закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Правосуддя завжди має відновлювальний характер, а застосований у судовому рішенні спосіб захисту повинен призводити до поновлення прав особи.

Згідно із ст. 79 ЗК України, земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий (ґрунтовий) шар, а також на водні об'єкти, ліси і багаторічні насадження, які на ній знаходяться, якщо інше не встановлено законом та не порушує прав інших осіб.

Згідно ст. 184 ЦК України річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її. Речі, визначені індивідуальними ознаками, є незамінними. Річ є визначеною родовими ознаками, якщо вона має ознаки, властиві усім речам того ж роду, та вимірюється числом, вагою, мірою. Річ, що має лише родові ознаки, є замінною.

Згідно ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Статтею 388 ЦК України передбачено право власника на витребування майна від добросовісного набувача. Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Відповідно до положень ч.1 ст. 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі.

Оскільки позивачем доведено належними і допустимими доказами, що вона є власником земельної ділянки, площею 0,2103 га і частина цієї земельної ділянки площею 0,532 га вибула з її володіння не з її волі на підставі п. 1 рішення 26 сесії 4 скликання Ксаверівської сільської ради Вінницького району Вінницької області від 02.02.2006 року «Про безкоштовну передачу у приватну власність земельної ділянки гр. ОСОБА_5», яке скасоване судом, тому вказану частину земельної ділянки слід витребувати у останнього її власника - відповідача ОСОБА_2.

Доводи відповідача про те, що спірна земельна ділянка не може бути витребувана, оскільки не відбулося її формування (присвоєння окремого кадастрового номера, встановлення меж в натурі тощо), є такими, що суперечать зібраним у справі доказам.

Так, в матеріалах технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для формування та присвоєння кадастрового номера земельній ділянці, що перебуває у власності гр. ОСОБА_3 є акт від 10.04.2012 року винесення в натурі меж земельної ділянки, яка розташована по вул. Шевченка, 45 в с. Ксаверівка (т.1 а.с. 132-133).

Водночас земельна ділянка, площею 0, 0532 га є складовою частиною земельної ділянки, площею 0, 2103 га, і не має статусу самостійного об'єкта цивільних прав. Кадастровий номер присвоєно цілій земельній ділянці, площею 0, 2103 га, а через те, що частина земельної ділянки площею 0, 0532 га суміщається із земельною ділянкою ОСОБА_2, її формування як окремого об'єкта є неможливим до ухвалення судового рішення про витребування та скасування державним кадастровим реєстратором запису про реєстрацію земельної ділянки, площею 0,1993 га (кадастровий номер НОМЕР_1) належній на праві власності ОСОБА_2,

Дані обставини підтверджуються відповіддю Управління Держгеокадастру у Вінницькому районі Вінницької області від 10.08.2015 (т.1 а.с. 209).

Водночас у висновку судової земельно-технічної експертизи № ОС-139 від 14.02.2014 року, наданого Вінницькою торгово-промисловою палатою, міститься план-схема земельних ділянок, що розташовані на території Ксаверівської сільської ради, АДРЕСА_8, з якої вбачаються індивідуалізуючі ознаки спірної земельної ділянки, її місце розташування, розміри та межі.

Цей висновок є невід'ємною частиною рішення суду.

Посилання відповідача, що такий висновок може розглядатися лише як письмовий доказ, оскільки в матеріалах справи є лише його копія, а оригінал знаходиться в матеріалах іншої справи, не спростовують викладених у ньому обставин, які є предметом доказування у вказаній справі і повторне проведення експертизи не є обов'язковим.

За таких обставин, суд першої інстанції, повно та всебічно дослідивши обставини справи, надавши належну оцінку наявним у справі доказам, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Рішення суду є законним та обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.292, 307, 308, 314, 315, 318, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 18 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/ І.В. Міхасішин

Судді: /підпис/ І.М. Стадник

/підпис/ Ю.Б. Войтко

Згідно з оригіналом: