Кодимський районний суд Одеської області
________________________________________________________________________
Справа № 503/783/17
Провадження №2/503/468/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.08.2017 року м. Кодима Одеської області

Кодимський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Сопільняка О.М.

при секретарі Вдовиченко В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Кодими Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності на житловий будинок,

В С Т А Н О В И В:

28 квітня 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання за нею права власності на житловий будинок АДРЕСА_1

В позові позивач вказала, що 05 січня 2014 року між нею та продавцем ОСОБА_3 в простій письмовій формі був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1

Відповідно до умов договору вона передала ОСОБА_3 в якості оплати за зазначений вище житловий будинок грошові кошти в сумі по 24000 грн., а відповідач, в свою чергу, видав їй розписку про отримання грошей і зобов'язався нотаріально посвідчити укладений між ними договір купівлі-продажу. Крім того, ОСОБА_3 в підтвердження даної угоди передав позивачці ключі від будинку та повністю звільнив приміщення для вселення позивача.

Юридично оформити житловий будинок позивач та продавець ОСОБА_3 не встигли через раптову смерть ОСОБА_3, яка сталася ІНФОРМАЦІЯ_1

Спадкоємцем померлого є його син ОСОБА_2, до якого і пред'явлений цей позов.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просила визнати договір купівлі-продажу будинку дійсним та визнати за нею право власності на зазначений будинок.

В судове засідання сторони не прибули, надавши до суду заяви про розгляд справи без них. Позивач свій позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідач позов визнав.

У зв'язку з цим відповідно до ч.2 ст.158 та ч.2 ст.197 ЦПК України справа розглядається без участі сторін та без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Пункт другий цієї ж статті встановлює, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до п.1 ст.334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно свідоцтва про право на спадщину від 12 лютого 1992 року, власником житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_3 - батько відповідача у справі.

05 січня 2014 року позивач ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу, вчиненим у простій письмовій формі, придбала у ОСОБА_3 житловий будинок, розташований в АДРЕСА_1

На підтвердження вказаного правочину ОСОБА_3 у простій письмовій формі склав розписку, домовившись у подальшому укласти письмовий договір купівлі-продажу, який нотаріально посвідчити.

На виконання вказаного правочину позивач сплатила ОСОБА_3 в якості оплати за зазначений будинок грошові кошти в сумі 24000 грн., а ОСОБА_3, у свою чергу, прийняв плату.

Отже, відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України між позивачем та ОСОБА_3 внаслідок укладення угоди купівлі-продажу виникли відповідні цивільні права та обов'язки.

За загальними положеннями вимог цивільного законодавства за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Відповідно до ч.2 ст.209 ЦК нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом (або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії) у відповідності до закону України „Про нотаріат шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису.

Відповідно до вимог ст.220 ЦК України у разі не додержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Частиною другою даної статті передбачено, що якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Звертаючись з позовом до суду позивач посилається на те, що між сторонами є згода щодо всіх істотних умов договору і він ним фактично виконаний, однак з боку відповідача дії щодо нотаріального посвідчення договору не були здійснені.

Згідно із ст.638 ЦК України договір вважається укладеним, коли між сторонами у належній формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні, є необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї сторони досягнуто згоди.

Судом встановлено, що сторони правочину - продавець і покупець - досягли згоди з усіх істотних умов купівлі-продажу вказаного будинку, зокрема погодили сам факт його купівлі-продажу, визначили його ціну, позивач передала ОСОБА_3 грошові кошти, що підтверджується письмовою розпискою, наявною у справі, та прийняла майно у своє володіння, а ОСОБА_3 прийняв грошові кошти за вказаний будинок та передав його, а також правовстановлюючі документи на нього позивачу, які позивач прийняла, що свідчить про виконання вказаного правочину.

Аналізуючи застосування вимог ст.220 ЦК України, суд зазначає, що визнання договору дійсним згідно ч.2 ст.220 ЦК України не застосовується, якщо є передбачене законодавчими актами обмеження (заборона) на здійснення такого правочину, або сторони не дійшли згоди щодо всіх істотних його умов.

Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» при розгляді справ такої категорії суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. У зв'язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК.

При розгляді таких справ суд повинен з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухиляється від його посвідчення та чи не втрачена така можливість, а також чи немає підстав нікчемності правочину.

Отже, враховуючи, що укладений між позивачем та ОСОБА_3 договір купівлі-продажу є консенсуальним, тобто права і обов'язки сторін виникають у момент досягнення ними згоди щодо всіх істотних умов, суд вважає, що здійснений між сторонами правочин відповідав вимогам закону, справжній волі сторін, ними було досягнуто згоди з усіх істотних умов, ці істотні умови були сторонами виконані в повному обсязі, інших підстав нікчемності правочину, окрім недотримання вимоги про нотаріальне посвідчення договору не має, а здійсненню нотаріального посвідчення перешкоджає неподолана обставина, яка не залежить від волі позивача, зокрема смерть продавця ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кодимського районного управління юстиції в Одеській області, внаслідок чого можливість нотаріального посвідчення спірного правочину втрачено.

Відтак, захист порушеного права позивача можливий лише в судовому порядку, а обраний нею спосіб захисту цього порушеного права відповідає положенням ст.16 ЦК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.213, 215, 218 ЦПК України, суд-

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання правочину дійсним та визнання права власності на нерухоме майно задовольнити.

Визнати дійсними укладений 05 січня 2014 року між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_3 правочин купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1

Визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на житловий будинок АДРЕСА_1

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Одеської області через Кодимський районний суд Одеської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Сопільняк О.М.