Справа №: 615/616/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2017 р. м. Валки

Валківський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді Товстолужського О.В.,

при секретареві Неділько І.О.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення інфляційних та трьох процентів річних,

в с т а н о в и в:

26 травня 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4 ОСОБА_5 про стягнення інфляційних та трьох процентів річних.

Після уточнень в позові зазначено, що рішенням Валківського районного суду Харківської області від 27.01.2016, з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 вирішено стягнути борг у сумі 715 339 грн. 87 коп. На підставі рішення видано виконавчий лист №615/1429/15-ц від 08.04.2016, який предявлено до примусового виконання до Валківського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ в Харківській області. На даний час, рішення суду не виконане та ОСОБА_4 продовжує відмовлятись повернути кошти позивачу.

ОСОБА_3 вимагає стягнути із ОСОБА_4 на його користь інфляційні в розмірі 123 753 грн. 79 коп. та три відсотка річних за користування чужими грошима в розмірі 28 755 грн. 12 коп.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала та пояснила, що рішенням Валківського районного суду Харківської області від 27.01.2016, з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 вирішено стягнути борг у сумі 715 339 грн. 87 коп. Відповідач в свою чергу ухиляється від виконання зазначеного рішення, а тому позивачем було прийнято рішення про примусове його виконання. Виконавчий лист звернуто до виконання до Валківського Валківського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ в Харківській області. Проте, ОСОБА_4 продовжує і надалі ухилятись від виконання судового рішення, у звязку із чим, останній має сплатити інфляційні та три відсотки річних.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову та пояснив, що позивачем пропущений строк позовної давності із правом звернення до суду із даними вимогами, оскільки строк давності в таким зобовязаннях становить один рік. Як зазначив представник відповідача, долучена стороною позивача довідка, яка нібито підтверджує факт лікування ОСОБА_3 в Німеччині, яка підтверджує поважність причин пропуску строку позовної давності, не може бути прийнята судом, оскільки вона складена іноземною мовою.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що відповідно до рішення Валківського районного суду Харківської області від 27 січня 2016 року, позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики задоволений та вирішено стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики в розмірі 694 327 грн. 68 коп., три проценти річних за прострочення погашення грошового зобовязання за договором позики в розмірі 17 358 грн. 19 коп., а також виплати по сплаті судового збору в сумі 3 654 грн. 00 коп.(а.с.6-7)

Рішення набрало законної сили.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи.

Зі змісту листа Валківського районного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Харківській області №9054 від 19.12.2016 витікає, що 05.05.2016 відкрите виконавче провадження з примусового виконання зазначеного рішення. Станом на 19.12.2016, боржник ОСОБА_4 судове рішення не виконав.(а.с.8)

Таким чином, вищезазначене рішення виконується в примусовому порядку, а виконання судових рішень регулюється виключно Законом України «Про виконавче провадження».

Виходячи із розрахунку інфляційних та трьох відсотків річних, позивач вимагає стягнути дані кошти із ОСОБА_4 за невиконання судового рішення, а саме з моменту його ухвалення, тобто з 27.01.2016 по 30.04.2017 інфляційні та по 31.05.2017 три відсотки річних.

Відповідно до статті 1 ЦК України, цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі «Загальні положення про зобовязання» книги 5 цього Кодексу і визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання та поширює свою дію на всі види зобовязань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні правовідносини з виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобовязань.

Частиною другою статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При розгляді справ про передбачену статтею 625 ЦК України відповідальність за порушення грошового зобов'язання слід зясувати: чи існує зобовязання між сторонами, чи це зобовязання є грошовим, чи доведено наявність прострочення у виконанні зобовязання, чи існують спеціальні норми, що регулюють ці правовідносини та виключають застосування цієї статті.

Передбачена статтею 625 ЦК України норма не застосовується до трудових правовідносин (заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва), сімейних та інших правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством.

Правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобовязання (стаття 625 ЦК України).

Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі №6-2759цс15.

Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, висновок щодо застосування норми права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

В судовому засіданні представник відповідача прохав відмовити в задоволенні позову внаслідок пропуску строків позовної давності.

Відповідно до ст. 256, ч. 3 ст. 267 ЦК України, відмовити в позові через пропуск без поважних причин строку звернення до суду можливо лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог при пропуску строку звернення до суду в позові належить відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Отже, у випадку недоведеності позову, суд відмовляє у його задоволенні з цих підстав, а не застосовує наслідки пропуску строків позовної давності.

Оскільки в позові відмовлено, то у відповідності до ст. 88 ЦПК України, не підлягає стягненню судовий збір з ОСОБА_4 на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш ИВ:

В задоволенні позову про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 інфляційних у розмірі 123 753 грн. 79 коп. та трьох відсотків річних за користування чужими грошима в розмірі 28 755 грн. 12 коп. відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області через Валківський районний суд Харківської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційний судом.

Суддя: ОСОБА_6