Справа №522/3033/17
Провадження № 2/522/5985/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2017 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Домусчі Л.В.,

за участю секретаря - Шевчик В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка 15.02.2017 року звернулась до суду до ОСОБА_2 та, уточнивши позовні вимоги письмовою заявою від 18.07.2017 року, просила стягнути з відповідачки на її користь суму боргу за грошовим зобов'язанням від 19.02.2014 року з урахуванням індексу інфляції у сумі 220 682, 50 грн. та 3% річних від простроченої суми боргу - 26 481, 90 грн.; суму боргу за грошовим зобов'язанням від 20.05.2014 року з урахуванням індексу інфляції у сумі 19 650, 00 грн. та 3% річних від простроченої суми боргу - 2 358, 00 грн.; судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог відзначила, що 19.02.2014 року відповідачка позичила у неї, ОСОБА_1, 122 400, 00 грн., про що свідчить відповідна розписка. Зобов'язалась повернути кошти строком до 20 лютого 2015 року, між тим лише частково повернула гроші, а саме на суму 19 900, 00 грн.. Також, 20 травня 2014 року відповідачка додатково позичила 10 000, 00 грн., про що надала відповідну розписку, згідно якої зобов'язалась виплачувати по 300 грн. щомісячно до погашення боргу. Проте, до теперішнього часу позичені кошти відповідачка не повертає, ухиляється від добровільного виконання своїх зобов'язань за вказаними розписками. На підставі викладеного, ОСОБА_1 змушена була звернутись до суду з дійсним позовом.

У судовому засіданні позивачка уточнені позовні вимоги підтримала та просила задовольнити у повному обсязі. Зазначила, що ніколи не перешкоджала відповідачці у поверненні їй позичених грошей, її картка не блокувалась та до теперішнього часу діє.

Відповідачка у судовому засіданні, оглянувши розписки від 19.02.2014 року та 20.05.2015 року, свої підпис та почерк підтвердила та визнала ті обставини, що позичала у ОСОБА_1 гроші на суму 122 400 грн. та на суму 10 000 грн.. Зазначила, що лише частково повернула позивачці позичені кошти, та кожного разу, як провозила їх, ОСОБА_1 надавала відповідні розписки. Пізніше, вона почала перераховувати кошти на банківський рахунок позивачки. Проте, через декілька місяців картка банку була заблокована, позивачка надала їй новий номер рахунку, проте через 3-4 місяці рахунок знову був заблокований. Крім того пояснила що оскільки у неї вдома стався пожар, вона не має доказів на підтвердження часткового повернення боргу. Посилалась на те, що хоче розрахуватись з позивачкою, але без застосування санкцій, передбачених ст.. 625 ЦК України. Вважає, що її вини у простроченні немає. При цьому визнана вказану суму по двом розпискам та вимогу щодо стягнення 3 % річних.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог на підставі наступного.

Поняття позикових відносини і договору позики визначаються положеннями глави 71 ЦК України. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.

Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України).

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. (правовий висновок ВСУ у справі № 6-50цс16).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов'язанням її повернення та дати отримання коштів (правовий висновок ВСУ у постанові від 11.11.2015 року у справі № 6-1967цс15).

З матеріалів справи вбачається, що 19 лютого 2014 року ОСОБА_2 було складено розписку, за змістом якої вона отримала від ОСОБА_1 суму грошових коштів у розмірі 122 400, 00 грн., яку зобов'язалась повернути до 20 лютого 2015 року (а.с.11).

Також, 20 травня 2014 року відповідачкою було складено розписку, згідно якої вона позичила у ОСОБА_1 грошові кошти на суму 10 000 грн., які зобов'язалась повертати, виплачуючи по 300 грн. щомісячно, до погашення боргу (а.с.16).

Факти написання розписок та отримання коштів були визнані відповідачкою у судових засіданнях.

Проте, судом встановлено, що відповідачка лише частково виконала свої грошові зобов'язання та повернула кошти за розпискою від 19.02.2014 року на загальну суму 19 900, 00 грн., хоча строк позики закінчився 20.02.2015 року, зазначене не заперечувалось відповідачкою. Таким чином, залишок заборгованості за розпискою від 19.02.2014 року становить 102 500, 00 грн. (122 400, 00 грн. - 19 900, 00 грн. = 102 500, 00). Прострочення настала з 21.02.2015 року.

За борговою розпискою від 20.05.2014 року відповідачкою будь-яких платежів з повернення коштів не здійснювалось, тобто прострочення настало з 21.06.2014 року.

Таким чином, з урахуванням викладеного, суд вбачає, що не сплачуючи заборгованість відповідачка порушує вимоги діючого законодавства України, а саме: ст. 526 ЦК України яка передбачає, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства; ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. ст. 629 ЦК України, згідно якої, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК підставою застосування передбаченої цією нормою відповідальності є прострочення боржником виконання грошового зобов'язання. Як передбачено ч. 1 ст. 612 ЦК, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови ВСУ від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-38цс11).

У зв'язку з тим, що зобов'язання за позиками ОСОБА_2 досі не виконані, Позивачка відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України має право на отримання суми нарахованої інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. У цьому випадку судом не встановлено обставин, за яких позивач може бути звільнений від доказування обставин, на які він посилається.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

З урахуванням викладеного суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог ОСОБА_1. Між тим, позивачкою в обґрунтування позовних вимог до суду не надано належного розрахунку сум боргів з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків від прострочених сум.

Судом здійснено наступний розрахунок боргу за розпискою від 19.02.2014 року.

Розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції

Період заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за період?Інфляційне збільшення суми боргу?Сума боргу з врахуванням індексу інфляції?
21.02.2015 - 19.07.1.60161617.29164117.29

Таким чином, сума боргу з урахуванням індексу інфляції складає 164 117.29 грн.

?Сукупний індекс інфляції за період розраховується за формулою: ІІ ср. = ІІ1 х ІІ2 ...х ІІХ/100^n, де ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць заборгованості; ІІ2 - індекс інфляції за другий місяць заборгованості; ІІХ - індекс інфляції за останній місяць заборгованості; n - кількість місяців заборгованості

?Інфляційне збільшення суми боргу розраховується за формулою: С. інфл. = С х ІІср., де С - сума боргу; ІІср.- сукупний індекс інфляції

?Сума боргу з врахуванням індексу інфляції розраховується за формулою: С заг. = С + С інфл., де С - сума боргу; С інфл. - інфляційне збільшення суми боргу

Розрахунок процентів

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
10250021.02.2015 - 19.07.20178803 %7405.27

Таким чином, загальна сума процентів за договором складає 7405.27 грн.

Розрахунок заборгованості за розпискою від 20.05.2014 року.

Розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції

Період заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за період?Інфляційне збільшення суми боргу?Сума боргу з врахуванням індексу інфляції?
21.06.2014 - 19.07..9469455.3319455.33

Таким чином, сума боргу з урахуванням індексу інфляції складає 19455.33 грн.

Розрахунок процентів

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
1000021.06.2014 - 19.07.201711253 %923.84

Таким чином, загальна сума процентів за договором складає 923.84 грн.

Таким чином, з урахуванням викладеного, суд вважає за можливе стягнути зі ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 19.02.2014 року у загальному розмірі 171 522, 56 грн. (сто сімдесят одну тисячу п'ятсот двадцять дві гривень 56 копійок) та за договором позики від 20.05.2014 року у загальному розмірі 20 379, 17 грн. (двадцять тисяч триста сімдесят дев'ять гривень 17 копійок).

Також, суд присуджує з другої сторони понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у загальному розмірі 1 959, 93 грн. (одна тисяча дев'ятсот п'ятдесят дев'ять гривень 93 копійок), сплачений нею при зверненні до суду згідно квитанції від 15.02.2017 року, від 07.03.2017 року (а.с.1, 28, 28а).

Також, у відповідності до положень ст.. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь держави судовий збір у сумі 279, 08 грн. (двісті сімдесят дев'ять гривень 08 копійок).

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

На підставі викладеного й керуючись ст. ст.. 10, 11, 526, 530, 533, 536, 545, 612, 625, 626, 1046 - 1050 ЦК України ст. ст. 7, 8, 10, 11, 15, 60, 209, 212-215, 218, 294 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу - задовольнити частково.

Стягнути зі ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 19.02.2014 року у загальному розмірі 171 522, 56 грн. (сто сімдесят одну тисячу п'ятсот двадцять дві гривень 56 копійок), з яких:

- сума заборгованості за договором позики від 19.02.2014 року у сумі 102 500, 00 грн.;

- інфляційні витрати від основної суми боргу за період з 21.02.2015 року по 19.07.2017 року у сумі 61 617, 29 грн.;

- три відсотки річних від простроченої суми боргу за період з 21.02.2015 року по 19.07.2017 року у сумі 7 405, 27 грн.

Стягнути зі ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 20.05.2014 року у загальному розмірі 20 379, 17 грн. (двадцять тисяч триста сімдесят дев'ять гривень 17 копійок), з яких:

- сума заборгованості за договором позики від 20.05.2014 року у сумі 10 000, 00 грн.;

- інфляційні витрати від основної суми боргу за період з 21.06.2014 року по 19.07.2017 року у сумі 9 455,33 грн.;

- три відсотки річних від простроченої суми боргу за період з 21.06.2014 року по 19.07.2017 року у сумі 923, 84 грн.

Стягнути зі ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 суму судового збору у розмірі 1 959, 93 грн. (одна тисяча дев'ятсот п'ятдесят дев'ять гривень 93 копійок).

Стягнути зі ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) на користь держави судовий збір у сумі 279, 08 грн. (двісті сімдесят дев'ять гривень 08 копійок).

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційному суду через суд першої інстанції апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Домусчі Л.В.

19.07.2017