Справа № 636/4132/16-ц Головуючий суддя І інстанції - Панаід І. В.
Провадження № 22-ц/790/2344/17 Суддя доповідач: Бровченко І.О.
Категорія: договірні
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2017 року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого Бровченко І.О.,

суддів Кружиліної О.А., Хорошевського О.М.,

при секретарі Афоніні К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 09 лютого 2017 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 24 вересня 2008 року у розмірі 32718 грн. 66 коп., а також судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідно до укладеного договору від 24 вересня 2008 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 3400 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку складає між нею та банком договір про надання банківських послуг.

При укладанні договору сторони керувались ч.1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У порушення умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала, у зв'язку з чим, станом на 30 вересня 2016 року має заборгованість перед банком в розмірі 32718 грн. 66 коп.

Відповідач в судовому засіданні позов визнала в повному обсязі.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 09 лютого 2017 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» в розмірі 32718 грн. 66 коп., яка складається з 3309 грн. 15 коп. заборгованості за кредитом; 24513 грн. 38 коп. заборгованості по процентам за користування кредитом; 3100 грн. заборгованості за пенею та комісією, а також штрафів відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250,00 грн. (фіксована частина), 1546 грн. 13 коп. (процентна складова). Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що 24 вересня 2008 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг Приватбанк, яка містить посилання на те, що позичальник згодний з тим, що ця заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, а також тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг.

Відповідач, підписавши 24 вересня 2008 року анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, була повідомлена про зміст цих Умов та правил, про що зазначено у самій заяві та зобовязалась регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанк.

ПАТ КБ «ПриватБанк» належним чином виконав взяті на себе зобовязання, надавши ОСОБА_1 банківську послугу з кредитування шляхом встановлення кредитного ліміту на платіжну карту у розмірі 100 грн. В подальшому, кредитний ліміт неодноразово змінювався та 29 березня 2012 року його було збільшено до 3400 грн., що підтверджується випискою по картковому рахунку.

Базова відсоткова ставка за кредитним лімітом становить 1,9 % на місяць на залишок заборгованості.

Відповідно до п. 5.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість банку здійснювати заміну тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому банк зобов'язаний не менше ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці по картрахунку. Якщо протягом 7 днів банк не отримував повідомлення від клієнта про свою незгоду зі змінами, рахується, що клієнт приймає нові умови.

Відповідно до п. 6.3 Умов та правил, клієнт зобов'язаний отримувати виписки про стан картрахунків та про проведені операції по рахункам.

Пунктом 6.4 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що за незгодою зі зміною правил та/або «Тарифів Банку», позичальник зобов'язується надати банку письмову заяву про розірвання цього договору та погасити виниклу перед банком заборгованість.

В матеріалах справи міститься виписка по картрахунку та розрахунок суми заборгованості з яких вбачається, що збільшення відсоткової ставки відбулося з 01 січня 2013 року до 34 % річних та з 01 вересня 2014 року до 43,20% річних. Відомості підтверджуючі, що відповідач звертався до банку з повідомленням про незгоду зі змінами, матеріали справи не містять.

Відповідно до п. 6.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом та відсоткам за користування ним, перевитратами платіжного ліміту, а також сплачувати комісію на умовах, передбачених договором.

Згідно п. 6.6 Умов та правил надання банківських послуг, у разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку.

Власник карти зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно п. 6.7 Умов та правил надання банківських послуг.

Пунктом 8.6 Умов та правил надання банківських послуг встановлено, що при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

Відповідно до наданого банком суду розрахунку та виписки по картрахунку, заборгованість за договором б/н від 24 вересня 2008 року станом на 30 вересня 2016 року становить 2718 грн. 66 коп., яка складається з 3309 грн. 15 коп. заборгованості за кредитом; 24513 грн. 38 коп. заборгованості по процентам за користування кредитом; 3100 грн. заборгованості за пенею та комісією, а також штрафів відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250 грн. (фіксована частина), 1546 грн. 13 коп. (процентна складова).

Доказів на спростування вказаного розрахунку відповідачем суду надано не було.

Оскільки доказів належного виконання ОСОБА_1 своїх зобов'язань за договором матеріали справи не містять, а сума заборгованості останнього підтверджується розрахунком заборгованості, який наданий суду та ніким не спростований, відповідач у судовому засіданні відповідно до вимог ст. 174 ЦПК України визнала позовні вимоги у повному обсязі, суд першої інстанції задовольнив позов банку.

Однак з таким висновком повністю погодитися не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Відповідно до умов договору пеня та штраф нараховувались банком за порушення строків виконання зобовязань за кредитним договором.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 3100 грн. нарахованих банком є заборгованість за пенею, а не комісією.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України викладеній в постанові № 6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

З урахуванням наведеного судова колегія вважає, що рішення суду в частині задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення штрафу суперечить закону та відповідно підлягає скасуванню з ухваленням у цій частині нового рішення про відмову в задоволенні таких вимог.

Доводи апеляційної скарги, що в порушення вимог ст. 167 ЦПК України суд першої інстанції не розяснив відповідачу її прав та обовязків, є безпідставними та спростовуються матеріалами справи. В судовому засіданні 09 лютого 2017 року головуючий розяснив ОСОБА_1 зміст її прав та обовязків, зокрема тих, що передбачені статтями 10, 11, 27, 31 ЦПК України.

Вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 про застосування строків позовної давності задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

За змістом частин третьої, четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до частини першої статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції при розгляді справи здійснює перевірку і оцінку фактичних обставин справи та їх юридичну кваліфікацію в межах доводів апеляційної скарги, які вже були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Нові матеріально-правові вимоги, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції, не приймаються та не розглядаються судом апеляційної інстанції. Під час розгляду справи у суді першої інстанції відповідач ОСОБА_1 (ОСОБА_2В.) клопотання про застосування строку позовної давності не заявляла.

Оскільки стаття 267 ЦК України є нормою матеріального права суд апеляційної інстанції не вправі розглядати заяву про застосування строків позовної давності.

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року № 6-780цс15 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

Твердження в апеляційній скарзі, що кредитні кошти надавались ОСОБА_2, а з позовом до суду банк звернувся до ОСОБА_1 у звязку з чим відсутні підстави для задоволення позову, є безпідставними. Матеріалами справи встановлено, що 05 листопада 2009 року ОСОБА_2 укладено шлюб з ОСОБА_3 та змінено прізвище на «Овсепян». Факт отримання грошових коштів та розмір заборгованості у суді першої інстанції ОСОБА_1 не заперечувала та зазначала, що неодноразово зверталась до банку з метою реструктуризації заборгованості.

Посилання в апеляційній скарзі, що згідно розрахунку банку не вбачається розмір заборгованості по кредиту у розмірі 3309 грн. 15 коп. є помилковими та спростовуються розрахунком заборгованості та випискою по картковому рахунку.

Враховуючи, що районний суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи; порушив і неправильно застосував норми матеріального і процесуального права, судова колегія приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та зміну рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 09 лютого 2017 року в частині стягнення штрафу та судових витрат. В іншій частині рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України судова колегія здійснює розподіл судових витрат за розгляд позовної заяви пропорційно до розміру задоволених вимог та розгляд апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 309, ст.ст. 313, 316, 317, 319-324, 327 ЦПК України, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 09 лютого 2017 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 24 вересня 2008 року у розмірі 30922 грн. 53 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 1302 грн. 21 коп.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 83 грн. 37 коп.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді -