Справа №717/255/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2017 року Кельменецький районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого - судді: Туржанського В.В.

при секретарі: Тихоненко І.В.

з участю представників

позивача: ОСОБА_1

ОСОБА_2

представника відповідача: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Кельменці цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 подав до суду позов у якому просив стягнути з ОСОБА_5. на його користь 26147 гривень боргу, 551 гривню 20 копійок судового збору та витрати на правову допомогу. В якості підстав позову ОСОБА_4 зазначив, що ОСОБА_5 працювала у його магазині продавцем. За згодою ОСОБА_4 ОСОБА_5 кілька разів отримувала з каси гроші від продажу товарів в загальній сумі 26147 гривень. Ці кошти відповідачка обіцяла повернути на вимогу ОСОБА_4 ОСОБА_5 не повернула кошти.

Під час розгляду справи позивач змінив позовні вимоги і просить стягнути з ОСОБА_5 27462 гривні в рахунок відшкодування шкоди завданої недостачею. В якості підстав позову позивач зазначив, що між сторонами виник трудовий спір. ОСОБА_5 працювала продавцем у ОСОБА_4 В результаті ревізії виявили недостачу в сумі 30164 гривні. ОСОБА_5 визнала суму недостачі і запевнила, що відшкодує її в повному розмірі. ОСОБА_5 повернула лише 4017 гривень через продавця ОСОБА_7 Позивач збільшив позовні вимоги на суму що дорівнює „офіційному показнику інфляції".

Відповідачка ОСОБА_5 в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що вона працювала в ОСОБА_4 продавцем з 01 листопада 2013 року по 30 квітня 2015 року. Товар у магазин передавали та привозили. Ще одні ключі від магазину мала ОСОБА_1 ОСОБА_5 не підписувала акти прийому - передачі та відомості. Фірми передавали накладні ОСОБА_5, а вона передавала їх ОСОБА_1 З приводу поданих позивачем зошитів ОСОБА_5 пояснила, що ці зошити були в різних руках і вона не визнає їх як форму обліку. ОСОБА_5 не може пояснити записи у зошиті синього кольору. ОСОБА_5 не вела жодні касові документи. Накладні та акти подані до суду ОСОБА_5 не підписувала, а підписи в цих документах від її імені підроблені.

Представник відповідачки ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що між сторонами був трудовий договір. Посадові обов'язки у договорі не визначені. Від ОСОБА_5 була заява про крадіжку з магазину. Сторони вели облік товару у зошитах. Відповідачка звільнилася 30 квітня 2015 року і протягом шести місяців претензій до неї не було. Ключі від магазину були крім відповідачки і в інших осіб. ОСОБА_1 мала доступ до магазину, могла привозити і брати товар. На думку ОСОБА_3 в обліку товару допущено помилку. Відповідачка не підписувала договір про повну матеріальну відповідальність. Відповідачка не визнає недостачу, бо доступ до магазину мала ОСОБА_1 Позивач подав до суду підроблені накладні. В магазині не велася бухгалтерія. В магазині крім товару ОСОБА_4 був товар ОСОБА_1 Накладних по яких куплений товар немає. Товар також продавали через кафе - бар. За таких умов могла виникнути помилка. Ревізії не проводили.

Позивач ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав позов та пояснив, що відповідачка прийняла товар на суму 26042 гривні. За 19 місяців в магазин завезли товару на 1012014 гривень. Відповідачка віддала 973190 гривень. Залишилось товару на 34702 гривні. Таким чином недостача 30164 гривні. При перевірці зошитів є заборгованість. 14 травня відповідачка віддала 4017 гривень. Тому сума недостачі 26042 гривні. ОСОБА_4 доручив вести зошити свої дружині ОСОБА_1 Товар передавав відповідачці з 01 жовтня 2013 року по 30 квітня 2015 року. Передачу товару записували в зошиті. Зошити вели періодично ОСОБА_4 та ОСОБА_1 ОСОБА_5 здавала виручку за один або кілька днів. За це підписувалися в зошитах. Ціну для реалізації встановлював ОСОБА_4 Непроданий товар термін придатності якого закінчився списували. В зошитах є виправлення. Закреслені суми неправильні. Частина записів це підрахунки.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала позов та пояснила, що між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 був трудовий договір. ОСОБА_5 приступила до роботи продавцем в магазині „ІНФОРМАЦІЯ_1" в АДРЕСА_1. Була ревізія. ОСОБА_7 передала товари на суму 26000 гривень. Кожен вів зошити. ОСОБА_5 змінила замок на магазині і ключі були тільки у неї. Товар передавали ОСОБА_4, ОСОБА_1, також фірми, а саме: Чернівецький хлібзавод, ТзОВ „Рошен", ТзОВ „Класіко". Коли товар передавали Чернівецький хлібзавод та ТзОВ „Рошен", ОСОБА_5 повинна була помножити ціну у накладній на 1,2 і продати товар. Періодично підсумовували товар і звіряли. Писали що звірено в зошитах. Ціну на товари фіксували у зошитах. Накладні від юридичних осіб записували в зошит. Товари записувала в зошити ОСОБА_1 ОСОБА_5 здавала виручку щодня або через день. ОСОБА_1 розписувалася за виручку. Облік вели у зошитах. Коли ОСОБА_7 вирішила вийти на роботу знову провели ревізію. ОСОБА_5 здавала товар, а ОСОБА_7 приймала товар. Товару було на 34000 гривень. У ОСОБА_5 вийшла недостача. ОСОБА_5 підписала акт. ОСОБА_5 стверджує, що не брала і кинула зошити. ОСОБА_5 була попереджена про матеріальну відповідальність. ОСОБА_5 не повідомляла про можливі крадіжки. Заробітну плату ОСОБА_5 платили в сумі 2,5% від виторгу. Накладні це частина звіту. ОСОБА_5 повинна була здавати звіти щомісяця, але вона ухилялася. Більшість накладних виписувала ОСОБА_5, а деякі ОСОБА_1 ОСОБА_5 брала накладні, перевіряла в зошиті. ОСОБА_5 повертала підписані накладні ОСОБА_1

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримала позов та пояснила, що ОСОБА_5 прийняли на роботу продавцем. Обов'язки продавця визначені у довіднику. Після розірвання трудового договору і ревізії було виявлено недостачу в сумі 30194 гривні. ОСОБА_5 через два тижні принесла 4017 гривень. ОСОБА_5 визнала недостачу. Недостача в сумі 26147 гривень виникла з вини продавця. Про облік у зошитах сторони домовились усно. Підтвердженням обліку є зошити відповідачки. Матеріальна відповідальність відповідачки передбачена у трудовій угоді. ОСОБА_2 стверджує, що законом не встановлені спеціальні норми обліку товару і виручки.

Судом досліджені наступні докази: копію свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 серії В02 НОМЕР_2, копію Свідоцтва платника єдиного податку ОСОБА_4 серії НОМЕР_1 виписаного 31 травня 2012 року, копію трудового договору №1 укладеного 01 листопада 2013 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, акт від 30.04.2015 року, претензію ОСОБА_4 від 28.12.2015 року, копію рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №299, типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 01.11.2013 року, копію постанови про закриття кримінального провадження від 30 грудня 2015 року винесену по матеріалах досудового розслідування внесеного до ЄРДР 28.07.2015 року за №0000262, копію трудової книжки ОСОБА_5 серії ЛТ-І №1404647 заповненої 21 грудня 1990 року, копії довідок виданих Хотинською об'єднаною державною податковою інспекцією №800/10/24-05/20-2/1-007, №801/10/24-05/20-2/1-007 від 11.04.2016 року, журнал реєстрації інструктажів з питань охорони праці на робочому місці підприємця ОСОБА_4, висновок експерта №940-к від 20.05.2016 року, висновок №554 судово-економічної експертизи по матеріалам цивільної справи №717/255/16-ц від 23.08.2016 року, висновок експерта №1924-К від 23.12.2016 року, висновок експерта №198-К від 15.03.2017 року, висновок експерта №8-4/704 від 29.06.2017 року.

Свідок ОСОБА_7 дала суду показання про те, що у жовтні 2013 року вона здавала магазин приватного підприємця ОСОБА_4 ОСОБА_5, бо йшла в декретну відпустку. Писали у два зошити. ОСОБА_5 все писала власноручно. Вартість переданих товарів склала приблизно 26000 гривень. Від магазину був один ключ, який ОСОБА_7 передала ОСОБА_5 Коли ОСОБА_7 працювала продавцем ключ був тільки у неї. Коли ОСОБА_4 привозили товар, вони залишати товар у коридорі. Якщо товар привозили фірми, вони з ОСОБА_1 пізніше робили записи у зошити. ОСОБА_5 передала ОСОБА_7 інші ключі від магазину, ніж ті, що були коли працювала ОСОБА_7 .

Суд відхиляє як доказ типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 01.11.2013 року з тих підстав, що згідно висновку експерта №940-к від 20.05.2016 року, підписи від імені ОСОБА_5 в типовому договорі про повну матеріальну відповідальність від 01.11.2013 року виконані не ОСОБА_5, а іншою особою.

Суд відхиляє як доказ недостачі висновок №554 судово-економічної експертизи по матеріалам цивільної справи №717/255/16-ц від 23.08.2016 року з тих підстав, що в якості документів на підставі яких експертом надано висновок, експертом О.В. Родич були досліджені накладні та акти , підписи в яких від імені ОСОБА_5 були виконані не ОСОБА_5, а іншою особою. Та обставина, що підписи у накладних та актах від імені ОСОБА_5 виконані не ОСОБА_5, а іншою особою встановлена висновком експерта №1924-К від 23.12.2016 року.

Суд відхиляє як докази „зошити обліку товару" надані представниками позивача з тих підстав, що такі зошити не можуть бути визнані документами. Зокрема в таких зошитах відсутні обов'язкові реквізити документів, а саме назва виду документа, дата, реєстраційний індекс документа. Обов'язкові реквізити документів передбачені Вимогами до оформлювання документів ДСТУ 4163-2003 затверджених наказом Держспоживстандарту України від 7 квітня 2003 року №55. Зміст таких зошитів визнаний експертом недостатнім для визначення розміру нестачі товарно-матеріальних цінностей у магазині приватного підприємця ОСОБА_4 за період роботи з 01 листопада 2013 року по 30 квітня 2015 року ОСОБА_5

Суд відхиляє як доказ акт від 30.04.2015 року на першому аркуші зошита з підписом на обгортці „Зошит №3 позивач - ОСОБА_9 обліку товару переданого для реалізації продавцю - ОСОБА_5 період з 06.03.2015 р по 01.04.2015 р. Зокрема такий акт не підтверджується іншими допустимими та належними доказами. Інформація наявна у такому акті не дозволяє зробити категоричний висновок про те, що відповідачка ОСОБА_5 визнала, що внаслідок її дій або бездіяльності виникла недостача грошей або товарів, які належали позивачу ОСОБА_4 в сумі 30 164 гривні. Суд також враховує, що відповідно до Порядку визначення розміру збитків від розкрадання, нестачі, знищення (псування) матеріальних цінностей затвердженого ПКМУ №116 від 22.01.1996 року, розмір збитків від розкрадання, нестачі, знищення (псування) матеріальних цінностей визначається шляхом проведення незалежної оцінки відповідно до національних стандартів оцінки.

Суд відхиляє як доказ аркуш з написом „Лиля" в синьому блокноті з написом на обгортці „„WB". Зокрема такий аркуш містить закреслені цифри. Зміст записів на аркуші неможливо зрозуміти.

Судом встановлено, що в період з 01 листопада 2013 року по 30 квітня 2015 року ОСОБА_5 працювала продавцем у приватного підприємця ОСОБА_4 Вказана обставина стверджується трудовим договором укладеним між сторонами і не заперечується жодною із сторін.

Таким чином між сторонами склалися трудові правовідносини.

Між позивачем та відповідачкою не був укладений договір про повну матеріальну відповідальність.

У матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували, що ОСОБА_5 допустила недостачу товарів позивача.

Вказані обставини стверджуються дослідженими судом доказами.

Згідно до ст. 130 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника.

Відповідно статті 132 КЗпП України , за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку

Згідно статті 134 КЗпП України, відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли:

1) між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей;

2) майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами;

3) шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку;

4) шкоди завдано працівником, який був у нетверезому стані;

5) шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування;

6) відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків;

7) шкоди завдано не при виконанні трудових обов'язків;

8) службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу;

9) керівник підприємства, установи, організації всіх форм власності, винний у несвоєчасній виплаті заробітної плати понад один місяць, що призвело до виплати компенсацій за порушення строків її виплати, і за умови, що Державний бюджет України та місцеві бюджети, юридичні особи державної форми власності не мають заборгованості перед цим підприємством.

Позивач не надав суду доказів, які б підтверджували існування підстав передбачених статтею 134 КЗпП України.

Враховуючи наведене, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 слід відмовити.

Згідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Враховуючи наведене, суд вважає, що з позивача на користь відповідачки слід стягнути 900 гривень 48 копійок в рахунок відшкодування витрат понесених на оплату судової почеркознавчої експертизи призначеної ухвалою суду від 15 квітня 2016 року та 6768 гривень в рахунок відшкодування витрат понесених на оплату судової почеркознавчої експертизи призначеної ухвалою суду від 06 жовтня 2016 року.

Суд вважає, що на користь відповідачки з позивача слід стягнути 11319 гривень 93 копійки компенсації витрат на правову допомогу адвоката, виходячи з наступного. Згідно ч.2 ст.84 ЦПК України та Закону України „Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Судом встановлено, що адвокат ОСОБА_3 протягом 2016 року приймав участь у судових засіданнях протягом 12 годин 35 хвилин. Протягом 2017 року адвокат ОСОБА_3 приймав участь у судових засіданнях до 09 серпня 2017 року включно, тобто до дати подання ним суду квитанції про оплату відповідачкою його послуг, протягом 06 годин 51 хвилини. Розмір компенсації розрахований як 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі ОСОБА_3 як особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, становить 11319 гривень 93 копійки. Докази тривалості ознайомлення ОСОБА_3 з матеріалами справи в суді відсутні.

На підставі ст.ст. 130,132,134 КЗпП України, керуючись ст.ст. 2, 3, 8, 10, 11, 15, 60, 79, 88, 213, 214, 215, 224-226, 367 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення коштів - відмовити повністю.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5:

1)900 (дев'ятсот) гривень 48 (сорок вісім) копійок в рахунок відшкодування витрат понесених на оплату судової почеркознавчої експертизи призначеної ухвалою суду від 15 квітня 2016 року;

2)6768 (шість тисяч сімсот шістдесят вісім) гривень в рахунок відшкодування витрат понесених на оплату судової почеркознавчої експертизи призначеної ухвалою суду від 06 жовтня 2016 року;

3)11319 (одинадцять тисяч триста дев'ятнадцять) гривень 93 (дев'яносто три) копійки компенсації витрат на правову допомогу адвоката.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Чернівецької області через Кельменецький районний суд. Особи які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: