Справа № 755/5937/17
"26" липня 2017 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
головуючої судді Яровенко Н. О.
при секретарі Івашко О. Л.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Державного підприємства «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров`я України» до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди,
Представник позивача в судове засідання не з`явився, надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує, проти винесення заочного рішення не заперечує.
Відповідач до суду не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, а тому по справі необхідно постановити заочне рішення, відповідно до ст. 224 ЦПК України через неявку відповідача в судове засідання.
Суд, дослідивши матеріали справи приходить до наступного висновку.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 працював в Державному підприємстві «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров`я України» (далі ДП «ДЕЦ МОЗ України») на посаді радника генерального директора.
Наказом ДП «ДЕЦ МОЗ України» № 07/1 від 09 січня 2014 року затверджено правила користування службовим мобільним зв'язком. (а.с.5-6) Відповідно до наказу, відповідачу встановлено місячний ліміт коштів на використання мобільного зв'язку у розмірі 500 грн. 00 коп. (а.с7) ОСОБА_1 з наказом ознайомлений (а.с.9)
У період з 15 лютого 2016 року по 28 лютого 2016 відповідач перебував у відпустці в Канаді та використовував службовий номер мобільного зв'язку, вартість послуг склала 252809 грн. 19 коп. (а.с.10,12-13)
ОСОБА_1 просив відраховувати 2100 грн., в рахунок погашення вказаного боргу, з його заробітної платні, що підтверджується копією заяви від 28 березня 2016 року. (а.с.11)
28 лютого 2017 року відповідач був звільнений з займаної посада за угодою сторін. (а.с.16)
Постановою Пленуму Верховного Суду України № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв'язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі.
Якщо є суперечності між нормами процесуального чи матеріального права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, то рішення є законним, якщо судом застосовано відповідно до частини четвертої статті 8 ЦПК норми, що мають вищу юридичну силу. У разі наявності суперечності між нормами законів (кодексів), що мають однакову юридичну силу, застосуванню підлягає той з них, який прийнято пізніше. При встановленні суперечностей між нормами права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, суду також необхідно враховувати роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, що містяться в постанові від 1 листопада 1996 року "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя.
Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.
Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Правові підстави та умови матеріальної відповідальності працівників за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації, визначені главою IX КЗпП України.

Так, ст. 130 КЗпП України передбачено, що працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

Відповідно до ч. 2 ст. 131 Кодексу законів про працю України, працівники зобов'язані бережливо ставитися до майна підприємства, установи, організації і вживати заходів до запобігання шкоді.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 134 КЗпП України встановлено, що відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли шкоди завдано не при виконанні трудових обов'язків.

З довідки роздруківки карткового рахунку ОСОБА_1 вбачається, що середня заборгованість перед позивачем на момент звільнення становить 151815 грн. 13 коп. (а.с.17-18)

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач в судове засідання не надав жодного доказу того, що ним повернуті грошові кошти, тому суд позбавлений врахувати інші докази ніж ті, які є в матеріалах справи.

Оскільки, відповідач не відшкодував матеріальну шкоду перед позивачем за в добровільному порядку, тому, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти в розмірі 151815 грн. 13 коп.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Отже, також підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сплачені в дохід держави судовий збір в сумі 2277 грн. 23 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 130, 134 КЗпП України, ст.ст. 10,11, 58, 60, 88,174 208, 212-215, 218 ЦПК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року, суд,

в и р і ш и в:

Позов Державного підприємства «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров`я України» до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Державного підприємства «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров`я України» матеріальну шкоду в розмірі 151815 грн. 13 коп. та судовий збір в розмірі 2277 грн. 23 коп., а всього 154092 грн. 36 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії.

До суду може бути подана апеляційна скарга на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні при його оголошенні протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Н.О. Яровенко