Справа № 345/1117/17
Провадження № 22-ц/779/1055/2017
Головуючий у 1 інстанції Мигович О. М.
Суддя-доповідач Мелінишин
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Мелінишин Г.П.

суддів: Максюти І.О., Пнівчук О.В.

за участю секретаря Бойчука Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати заборгованості за аліментами, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Калуського міськрайонного суду від 4 травня 2017 року,

в с т а н о в и л а :

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 про звільнення від сплати заборгованості за аліментами та звільнення від сплати аліментів.

Позовні вимоги мотивовано тим, що рішенням Калуського міськрайонного суду від 17 листопада 2014 року з нього стягнуто аліменти на утримання вагітної дружини ОСОБА_2 в розмірі 1 000,00 грн. Враховуючи народження 7 травня 2015 року сина ОСОБА_3 та сплати аліментів у повному обсязі, постановою державного виконавця Галицького РВ ДВС від 27 грудня 2016 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа по сплаті цих аліментів було закрито. Ухвалою Калуського міськрайонного суду від 13 лютого 2017 року за заявою позивача розяснено рішення суду про те, що аліменти слід сплачувати до досягнення дитиною трьохрічного віку. Відтак, за період з 7 травня 2015 року (дня народження дитини) до 7 березня 2017 року в нього виникла заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 22 000,00 грн. Враховуючи відсутність його вини у виникненні цієї заборгованості, зміну обставин, зокрема, скрутне матеріальне становище просив задовольнити позов.

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 4 травня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

На вказане рішення ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Вказує, що місцевий суд прийшов до помилкового висновку про ненадання ним доказів наявності обставин, за яких можливе звільнення від сплати заборгованості за аліментами. Відповідно суд не врахував, що ця заборгованість виникла не з його вини. Так, виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 аліментів на її утримання під час вагітності було закрито постановою державного виконавця Галицького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області від 27 грудня 2016 року у звязку із його виконанням. Належних документів для продовження стягнень з моменту народження до досягнення дитиною трьохрічного віку відповідачем вчасно подано не було. І тільки 13 лютого 2017 року ухвалою Калуського міськрайонного суду розяснено, що присуджені на утримання дружини аліменти слід продовжувати сплачувати з дати народження сина ОСОБА_4 до досягнення ним трьох років 7 травня 2018 року. В звязку із цим постановою державного виконавця від 27 лютого 2017 року попередню постанову скасовано.

Необґрунтованим, на думку апелянта, є також висновок суду першої інстанції про те, що підстав для звільнення від сплати заборгованості за аліментами немає, оскільки він повинен виконувати свій батьківський обовязок. Однак, заборгованість утворилась по аліментах на утримання дружини, з якою проживає дитина, а не на утримання самої дитини. Відтак, свій батьківський обовязок щодо сплати аліментів на утримання сина він повністю виконує.

Аналогічно не враховано судом при вирішенні спору і вимог закону про те, що право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має за умови, якщо чоловік може надавати таку матеріальну допомогу. Він такої можливості не має через скрутне матеріальне становище. Крім того, у звязку із постійними стресами через неправомірну поведінку відповідача він проходив лікування у Бурштинській центральній міській лікарні.

З цих підстав просив рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

В засіданні апеляційного суду апелянт доводи скарги підтримав з наведених у ній мотивів.

ОСОБА_2 в судове засідання повторно не зявилася, що не перешкоджає розглядові справи в її відсутності.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив із того, що ним не надано доказів наявності обставин, які мають істотне значення, для звільнення від сплати заборгованості за аліментами на утримання дружини ОСОБА_2

Вислухавши доповідача, пояснення апелянта, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до положень ст. 84 СК України дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності. Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Причому, якщо аліменти було стягнуто до народження дитини у зв'язку з вагітністю, додатково звертатися до суду за стягненням аліментів немає необхідності. Для цього достатньо надати державному виконавцю свідоцтво про народження дитини та підтвердити факт проживання з дитиною.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що заочним рішенням Калуського міськрайонного суду від 17 листопада 2014 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на її утримання під час вагітності в розмірі 1 000,00 грн щомісячно, починаючи з 23 жовтня 2014 року до народження дитини. При цьому судом в резолютивній частині рішення (абзац 5) сторонам розяснено, що згідно ч.5 ст. 84 СК України, аліменти, присуджені дружині під час вагітності сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду (а.с.7-8).

З матеріалів справи вбачається, що на виконання цього рішення Калуським міськрайонним судом було видано виконавчий лист №345/4349/14-ц, який знаходився на примусовому виконанні у Галицькому районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області (а.с.9). Постановою старшого державного виконавця Галицького РВ ДВС ОСОБА_5 від 27 грудня 2016 року у звязку зі сплатою аліментів у повному обсязі виконавче провадження з примусового виконання цього виконавчого листа закрито.

Зясовано, що ухвалою Калуського міськрайонного суду від 13 лютого 2017 року задоволено заяву ОСОБА_2 про розяснення заочного рішення Калуського міськрайонного суду від 17 листопада 2014 року. Розяснено, що пятий абзац резолютивної частини рішення слід розуміти «стягувати із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання дружини в розмірі 1 000,00 грн щомісячно, починаючи з дати народження дитини 07.05.2015 року до досягнення нею трьох років 07.05.2018 року» (а.с.13-15).

У звязку із цим постановою державного виконавця Галицького РВ ДВС ОСОБА_5 від 27 лютого 2017 року попередню постанову про закриття виконавчого провадження скасовано (а.с.17-18).

Згідно довідки Галицького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області від 21 липня 2017 року №359, долученої апелянтом в засіданні апеляційного суду, розмір заборгованості по виконавчому листу №345/4349/14 станом на червень 2017 року становить 25 765,67 грн.

Обґрунтовуючи позов про звільнення від сплати заборгованості за аліментами ОСОБА_1 посилався на скрутне матеріальне становище у звязку із відсутністю постійної роботи, сплату аліментів на утримання сина по 800,00 грн щомісячно згідно судового рішення, погіршення тану здоровя.

За змістом ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Під іншими обставинами вважається, наприклад, у зв'язку із перебуванням платника аліментів у лавах Збройних Сил України, тяжким матеріальним становищем тощо. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд.

Однак, позивач не навів достатніх підстав та не надав доказів, зокрема його непрацездатності внаслідок тяжкої хвороби чи інших обставин, що мають істотне значення у період коли виникла заборгованість за аліментами. При цьому відсутність доходів не є в розумінні ч. 2 ст. 197 СК України обставиною, що має істотне значення та не є підставою для звільнення його від сплати заборгованості за аліментами.

Таким чином, місцевий суд прийшов до правильного висновку про відмову в задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про звільнення його від сплати заборгованості за аліментами.

Докази та обставини, на які посилається останній в апеляційній скарзі, були предметом дослідження місцевого суду та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.ст. 303, 316 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення. Недотримання вказаних вимог є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в частині мотивування судового рішення судом, який має право на дослідження нових доказів і переоцінку доказів.

Як вбачається зі змісту позовної заяви ОСОБА_1, крім вимоги про звільнення від сплати заборгованості за аліментами, також заявив вимогу про звільнення його від сплати аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитина. При цьому обґрунтовував її неможливістю сплачувати їх у звязку із скрутним матеріальним становищем та зміною обставин, що впливають на визначений розмір аліментних платежів.

Статтями 11,31 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ним позовних вимог. Визначення предмета та підстав заявленого позову належить виключно позивачу.

Матеріалами справи підтверджується, що будь-яких висновків по суті позовних вимог про звільнення від сплати аліментів судом не зроблено. Тому вказана вимога в порушення норм ст. 215 ЦПК України та п. 13 постанови пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» взагалі судом не вирішена.

За положеннями ч. 4 ст. 84 СК України право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Тобто чинне законодавство надає дружині, з якою проживає дитина, право на її утримання від чоловіка.

Згідно з ч.4 ст.223 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом предявлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Як вбачається із змісту заочного рішення Калуського міськрайонного суду від 17 листопада 2014 року при визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню на утримання дружини, суд врахував, що хоча відомості про доходи ОСОБА_1 в матеріалах справи відсутні, однак такий за станом здоровя є фізично працездатною особою. А відтак, прийшов до переконання про спроможність такого сплачувати аліменти на утримання дружини, з якою проживає дитина.

Що стосується посилання позивача щодо неможливості сплачувати аліменти на утримання дружини у звязку із сплатою аліментів на утримання сина, то вказана обставина не звільняє такого від обов'язку утримувати дружину, з якою проживає дитина. Водночас ОСОБА_1 не позбавлений можливості звернутись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів внаслідок цієї обставини.

За таких обставин, колегія суддів приходить до переконання, що останнім не доведено належними та допустимими доказами неможливість надавати матеріальну допомогу. А тому підстави для звільнення його від сплати аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитина, відсутні.

Враховуючи вищезазначене, а також ту обставину, що рішення постановлено судом у відсутності позивача, зважаючи на можливість виходу за межі апеляційної скарги внаслідок встановлення неправильного застосування місцевим судом норм процесуального та матеріального права, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення не може залишатися в силі і підлягає до скасування з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1

Розподіл судових витрат на сторін слід покласти відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313-314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Калуського міськрайонного суду від 4 травня 2017 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати заборгованості за аліментами та звільнення від сплати аліментів відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 1 344,00 грн недоплаченого судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Г.П. Мелінишин

Судді: І.О. Максюта

ОСОБА_7