АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер справи 664/1274/16-ц Головуючий в І інстанції Бойко В.П.
Номер провадження 22-ц/791/709/17 Доповідач Орловська Н.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого Орловської Н.В.

суддів: Кутурланової О.В.

Майданіка В.В.

секретар Цулукіані І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, діючого від імені ОСОБА_3, на рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 16 лютого 2017 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2016 року представник Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») звернувся із позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором .

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що 20.07.2012р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 8000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами 30% річних на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Розмір кредитного ліміту змінений Банком згідно п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов і Правил надання банківських послуг, які викладені на сайті Банку та із застосуванням яких відповідач погодився, підписавши заяву про надання кредиту, що разом із правилами користування кредитною карткою та тарифами Банку є невід'ємними частинами кредитного договору.

Крім того, п.2.1.1.12.9 Умов та правил надання банківських послуг від 06.03.2010р., Клієнт доручає Банку здійснювати списання коштів з рахунків Клієнта, відкритих у валюті кредитного ліміту в межах сум, що підлягають сплаті Банку за цим договором при настанні строків платежів, а також списання коштів у разі настання строків платежів за іншими договорами Клієнта в межах, встановлених цим договором (договірне списання), в межах платіжного ліміту карткового рахунку.

Оскільки, в силу ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється його виконанням, але відповідач кредит не повернув, а тому станом на 30.04.2016р. утворилась заборгованість в розмірі 17909,52 грн., із яких: борг за тілом кредиту - 6927,26 грн., борг за відсотками - 8488,02 грн., пеня та комісія - 1165,22 грн., та штраф - 500 грн. фіксована ставка і 829,03 грн. - процентна ставка, які просив стягнути.

Рішенням Цюрупинського районного суду Херсонської області від 16.02.2017р. позов задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитом від 20.07.2012р. в розмірі 17080,50 грн. та судові витрати в сумі 1378 грн., всього - 18458,50 грн. У задоволенні решти вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки суд не врахував його заперечень щодо несанкціонованого зняття коштів із його банківської картки 17.02.2015р., про що він своєчасно повідомив кредитора і правоохоронні органи, а тому вважає протиправним висновок суду щодо стягнення витребуваних позивачем коштів, які він не отримував та безпідставне нарахування відсотків за користування ними.

Письмових заперечень на апеляційну скаргу не надходило.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегією суддів встановлені такі обставини.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_3 укладений кредитний договір від 20.07.2012р. року шляхом приєднання (ч.1 ст. 634 ЦК України) за умовами якого відповідач отримав від Банку кредит у розмірі 8000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку «Універсальна» зі сплатою 30,00 відсотків річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

В підписаній позичальником заяві про надання кредиту від 20.07.2012р. ОСОБА_3 погодився із тим, що підписана заява, Умови і правила та Тарифи банку, викладені на банківському сайті, є складовою частиною кредитного договору. (а.с.5).

Крім того, відповідач ознайомлений із умовами кредитування із використанням картки «Універсальна» 55 днів пільгового періоду, та своїм підписом погодив викладені умови щодо оплати базової відсоткової ставки 30% річних, порядок погашення кредиту шляхом внесення щомісячного платежу в розмірі 7% заборгованості в розмірі не меншому 50 грн. Також встановлені умови в частині застосування пені та штрафу у випадку порушення кредитного зобов'язання більше ніж на 30 днів.(а.с.6-7).

На виконання умов договору, Банк оформив та видав відповідачу платіжну картку і ПІН-код до неї і здійснював розрахунково-касове обслуговування платіжних операцій позичальника із використанням платіжної картки.

Позичальнику відкритий основний картковий рахунок у національній валюті України, із видачею 19.08.2014р. кредитної картки «Універсальна» № НОМЕР_4 із лімітом 8000 грн. Зі строком дії картки до липня 2015р. (а.с.60). Кредитний ліміт знижений до 6930 грн. із 20.07.2015р. (а.с.61).

Як вбачається із наданих позивачем розрахункових документів 17.02.2015р. із карткового рахунку відповідача знята сума 7359,03 грн, із яких сума 283,03 грн. сума комісії, а решта 7076 грн. переведено на оплату послуг.

Заперечуючи заявлені позовні вимоги, ОСОБА_3 посилався на ту обставину, що фінансові операції 17.02.2015р. по списанню із кредитної картки суми 7359,03грн. здійснені шахрайським шляхом поза його волею, а тому вважав, що розрахована Банком заборгованість із вказаної суми та відсотків за користування не підлягає стягненню.

Відповідно до статті 1073 ЦК України у разі безпідставного списання банком грошових коштів із рахунка клієнта банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно із п.7.2 ст. 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов'язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Відповідно до п. 6.7; 6.8 Положення № 223, банк, у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.

Судом встановлено, що 17.02.2015 р. із кредитної картки позичальника здійснена платіжна операція по списанню коштів в межах кредитного ліміту на загальну суму 7359,03 грн. (а.с.60)

За висновком Департаменту Безпеки захисту банківських технологій та інформаційних ресурсів вбачається, що по кредитній картці «Універсальна» НОМЕР_1, виданій клієнту банку - ОСОБА_3, 17.02.2015р. проведена транзакція о 14:46:00 год. з терміналу на оплату послуг.

Згідно пояснень позичальника та аналізу фіксації переказу на електронних носіях банку встановлено, що на телефонний номер власника картки, який є фінансовим за даним кредитним лімітом, надійшов дзвінок від особи, яка представилась представником Банку із пропозицією збільшити кредитний ліміт. При цьому відповідач не заперечував факту повідомлення ним конфіденційної інформації, яка могла бути використана для несанкціонованого зняття коштів. Відповідач повідомив конфіденційну інформацію CVV2, код картки та строк її дії. На фінансовий телефон об 14:44:55 год. надійшло SMS повідомлення із паролем індивідуальної операції - НОМЕР_2 та одночасним повідомленням нікому не передавати цей пароль.

Кошти в розмірі 7000 грн. із використанням разового пароля із картки ОСОБА_3 17.02.2015р. о 14:46:52 год. зараховані на картку № НОМЕР_3, яка видана 07.10.2014р. на ім'я ОСОБА_4, та зняті із цієї картки 23.02.2015р. о 14:48:49 год.( а.с.60).

Умови і правила надання банківських послуг встановлюють, що питання безпеки та застереження, які сприяють безпечному використанню банківських послуг, описані не тільки права споживача послуг, але й обов'язки, виконання яких самим споживачем унеможливлює шахрайські дії із коштами на рахунках позивача. Зокрема, п.п.2.1.1.9.5 - Держатель картки зобов'язується не повідомляти ПІН код, постійний та одноразові паролі і контрольну інформацію, не передавати картку, її реквізити для здійснення операцій іншими особами, а також нести відповідальність за здійснення операцій з використання ПІН коду, постійного, одноразового паролів.

Відповідно до умов п.1.1.5.5. Банк не несе відповідальності у випадку коли про рахунки клієнта, його картки, контрольної інформації Клієнта, надісланої СМС повідомленням, ПІН коди, ідентифікатори користувача, паролях системи Приват24 чи проведених клієнтом операцій стане відомо іншим особам внаслідок недобросовісного виконання Клієнтом умов їх зберігання і користування. (а.с.19).

Отже, в ході розгляду справи встановлено і підтверджено письмовими доказами, що після телефонної розмови відповідача із невідомою особою, останній отримав відомості про номер кредитної картки, термін її дії та CVC код, а також одноразовий пароль за допомогою яких невідомою особою 17.02.2015р. здійснений переказ коштів із кредитного рахунку власника картки на оплату товарів і послуг.

Наведені дії власника картки ОСОБА_3 сприяли вчиненню несанкціонованої операції по списанню коштів із кредитного рахунку, а тому позивач, згідно п.1.1.5.5 наведених Умов і правил надання банківських послуг, не може нести відповідальності за спричинення збитків, заподіяних споживачеві послуг.

За вказаними обставинами справи доведено, що позичальник своїми діями сприяв незаконному використанню лише йому відомої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, тоді як Банк у належний спосіб повідомив про недопустимість розголошення такої інформації третім особам, а тому слід визнати правомірним висновок суду про відсутність вини Банка у несанкціонованому знятті коштів, що звільняє останнього від відповідальності за списання спірної суми із карткового рахунку споживача.

Такий висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, в справі № 6-71цс15 від 13.05.2015р.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність боргового зобов'язання відповідача, яке складається із заборгованості станом на 30.04.2016р. в розмірі 17080, 50грн. із яких: тіло кредиту - 6927,26 грн., відсотки за користування кредитом - 8488,22 грн., пеня - 1165,22 грн.

Разом із тим, відповідач заперечував висновки суду щодо правильності збільшення Банком відсоткової ставки за користування кредитними коштами на що позичальник згоди не давав.

Відповідно до положень ч.1 та ч.4 ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитним договором може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається договором. У разі застосування змінюваної ставки кредитор самостійно із визначеною у кредитному договорі періодичністю має право збільшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлену у кредитному договорі.

Так п.1.1.3.2.3 Умов і правил надання банківських послуг, із змістом яких позичальник ознайомлений на час подання анкети - заяви про приєднання до них (а.с.5), передбачене право Банка зміни тарифів та інших невід'ємних частин договору за умови інформування позичальника шляхом направлення СМС інформування або надання виписки по картковому рахунку на умовах, встановлених п.1.1.3.1.9.

Як вбачається із наявних письмових доказів, 15.08.2014р. та 15.03.2015 р. на фінансовий телефонний номер позичальника Банк надіслав СМС інформування про збільшення відсоткової ставки починаючи із 01.09.2014р. до 2,9% на місяць та із 01.04.2015р. до 3,6% на місяць.

У разі відмови від такої пропозиції та змінами умов використання кредитних коштів, позичальник мав діяти у відповідності до умов, викладених у п. 1.1.2.4 Умов, а саме: подати письмову заяву про розірвання договору і погасити заборгованість у тому числі і заборгованість, що виникла протягом 30 днів з моменту повернення картки, виданої позичальнику.

З часу отримання СМС інформування позичальник не вчинив дії, спрямовані на розірвання договору і наявну заборгованість не повернув. Крім того, згідно банківської інформації про здійснення операцій на кредитному рахунку позичальника вбачається, що кредитна заборгованість після зміни відсоткової ставки частково погашалась шляхом автоматичного списання коштів за період із 04.09.2014р. по серпень 2015р.

Крім того, 19.08.2014р. ОСОБА_3 отримав кредитну картку № НОМЕР_4 із терміном її дії до квітня 2018р.

За таких обставин слід дійти висновку, що Банк у належний спосіб, згідно встановленого договором порядку, заздалегідь проінформував позичальника про збільшення відсоткової ставки за користування кредитом, а позичальник продовжив користуватись послугами Банку із врахуванням нових умов, а тому своїми діями погодився на їх зміну.

Отже, зміну умов не можна визнати односторонньою дією Кредитора, що є достатньою підставою для стягнення заборгованих сум за користування кредитом у розмірі, встановленому позивачем.

При цьому суд першої інстанції відмовив у стягненні штрафу - 1329 грн.(500 грн. та 829,03 грн.). Рішення у цій частині не оскаржене, а тому в апеляційному порядку не переглядається.

Оскільки справа розглянута з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, підстави для задоволення скарги і скасування рішення суду відсутні.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, діючого від імені ОСОБА_3, відхилити.

Рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 16 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає чинності негайно з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий _________________ Н.В.Орловська

Судді: _________________ О.В.Кутурланова

_________________ В.В.Майданік