Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1256/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Дуковський О. Л.
РІШЕННЯ

Іменем України

18.07.2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді: Дуковського О.Л.

суддів: Єгорової С.М., Письменного О.А.

за участю секретаря: Савченко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційними скаргами Кіровоградського обласного центру зайнятості на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 14 березня 2017 року та додаткове рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Кіровоградського обласного центру зайнятості, третя особа Світловодський міськрайонний центр зайнятості про відшкодування середньої заробітної плати за затримку видачі трудової книжки та за фактично відпрацьований час у вихідний день,-

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні 2016 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до Кіровоградського обласного центру зайнятості, третя особа Світловодський міськрайонний центр зайнятості про:

-стягнення з Кіровоградського обласного центру зайнятості середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки при звільненні в розмірі 674, 16 грн. .

-стягнення з Кіровоградського обласного центру зайнятості заробітної плати за фактично відпрацьований час у вихідний день .

Обґрунтовуючи свої позовні вимог зазначила, що вона була звільнена з Світловодського міськрайонного центру зайнятості 31.12.2015 року у звязку із скороченням чисельності штату згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України та декілька разів телефонувала до відділу кадрів стосовно видачі трудової книжки, однак їй було відмолено у вязку з тим, що вона повинна сама отримати трудову книжку.

На незаконне затримання видачі трудової книжки позивач скаржилась на урядову гарячу лінію 04.01.2016 року, у відповідь відповідач надсилав їй листи з порадами зявитися до відділу кадрів в м. Кіровоград для отримання трудової книжки.

11 січня 2016 року за дорученням позивача ОСОБА_3 в Кіровоградському обласному центрі отримала її трудову книжку, отже трудову книжку було отримано лише 12.01.2016 року.

ОСОБА_2 зазначає, що в звязку з несправністю системи EIAC (net) 02.07.2016 року вона не змогла закінчити свою роботу в електронній системі. Можливість закінчити незавершене виявилась лише 02.07.2016 року.

Дізнавшись про це позивач вийшла на роботу та відпрацювала повний робочий день при цьому документально перебуваючи у відпустці. На вимогу надати їй за відпрацьований вихідний день відгул чи компенсувати його отримала від керівництва відмову.

У звязку з чим позивач змушена була звернутися в суд з даним позовом.

Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 14 березня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Кіровоградського обласного центру зайнятості на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 674 (шістсот сімдесят чотири) грн. 16 коп. за затримку видачі трудової книжки.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в частині стягнення заробітної плати за роботу у вихідний день відмовлено.

Додатковим рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15 травня 2017 року стягнуто з Кіровоградського обласного центру зайнятості в дохід держави судовий збір у сумі 1600 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду Кіровоградський обласний центр зайнятості звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_2 в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 674,16 грн. Зазначив, що суд першої інстанції приймаючи рішення не повно зясував обставини, що мають істотне значення для справи, неправильно застосовав норми матеріального і процесуального права.

Не погоджуючись з додатковим рішенням суду Кіровоградський обласний центр зайнятості також звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати додаткове рішення суду. Зазначив, що суд першої інстанції приймаючи рішення не повно зясував обставини, що мають істотне значення для справи, неправильно застосував норми процесуального права, а саме не звернув уваги, що відповідно до ч. 6 Положення про державну службу зайнятості, затвердженого Наказом Міністерства соціальної політики України від 15.12.2016 року № 1543 та Наказом Державної служби зайнятості від 04.03.2016 року № 38, Кіровоградський обласний центр зайнятості є державною установою у централізованій системі державних установ державної служби зайнятості, а тому відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» (зі змінам, внесеними згідно із Законом № 1774-VІІ від 06.12.2016 року) Кіровоградський обласний центр зайнятості звільнений від сплат судового збору в усіх судових інстанціях.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_4, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає. Апеляційна скарга на додаткове рішення підлягає задоволенню з ухваленням нового рішення у справі, яким судові втрати віднести за рахунок Держави.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема питання про те, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи,що згідно наказу № 357-К/О від 24.12.2015 року ОСОБА_2 31.12.2015 року звільнена з займаної посади у звязку зі скороченням штату відповідно до ч.1 ст.40 КЗпП України (а.с. 33) про що у трудовій книжці був зроблений відповідний запис (а.с. 6).

З копії листа від 31.12.2015 року, який міститься в матеріалах справи, вбачається, що ОСОБА_2 була повідомлена про необхідність прибути до відділу по роботі з персоналом Кіровоградського обласного центру зайнятості для отримання трудової книжки та копії наказу про звільнення (а.с.72).

31 грудня 2015 року ОСОБА_2 зверталася до Кіровоградського обласного центру зайнятості з заяво щодо направлення їй трудової книжки поштою (а.с.74).

Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок в строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно з ч.4 ст.235 КЗпП України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Пунктом 4.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників передбачено, якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника.

Частиною 5 статті 235 КЗпП України передбачено, що у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Згідно довідки виданої Світловодським міськрайонним центром зайнятості встановлено, що середній заробіток позивача складає 168 грн. 54 коп. (а.с. 98), а тому кількість робочих днів за вимушений прогул з 01.01.2016 року по 11.01.2016 рік складає 4 дні (168,57 грн. *4 дні =674,16 грн.),що підлягає стягненню з відповідача.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що ОСОБА_2 було подано позов до Кіровоградського обласного центру зайнятості про поновлення на роботі, відшкодування середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, тобто з аналогічними позовними вимогами, на що суд першої інстанції не звернув уваги.

Однак, судом вірно встановлено, що окремої вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у звязку із затримкою видачі трудової книжки позивач не заявляла.

Крім того, рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 17.08.2016 року скасовано рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 25.04.2016 року (а.с. 54-59).

З матеріалів справи вбачається, що згідно наказу № 394-К/В від 22.06.2016 року ОСОБА_2 надано частину щорічної відпустки тривалістю 08 календарних днів з 11 по 18 липня 2016 року ( а.с.28).

З заяв ОСОБА_5, ОСОБА_6Л, ОСОБА_7, ОСОБА_8 встановлено, що 02.07.2016 року прийом у фахівця ОСОБА_2 здійснювався в ручному режимі в звязку з технічними несправностями компютерної системи (а.с. 11-14).

Частиною 8 статті 79 КЗпП та ч. 3 ст. 12 Закону України «Про відпустки, передбачено, що відкликання із щорічної відпустки допускається за згодою працівника лише для відвернення стихійного лиха, виробничої аварії або негайного усунення їх наслідків, для відвернення нещасних випадків, простою, загибелі або псування майна підприємства, установи, організації з додержанням вимог частини шостої цієї статті та в інших випадках, передбачених законодавством. У разі відкликання працівника з відпустки його працю оплачують з урахуванням тієї суми, що була нарахована на оплату невикористаної частини відпустки.

Однак, як вбачається з матеріалів справи та пояснень представника відповідача наказу щодо відкликання ОСОБА_2 із щорічної відпустки не видавалося, що підтверджується табелем використання робочого часу за липень 2016 року (а.с. 63).

Не спростовують висновків суду, доводи позивача, зокрема, що її 11.07.2016 року було відкликано з щорічної відпустки згідно наказу.

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що відповідачем всупереч ч. 1 ст. 47 КЗпП України ОСОБА_2 не було видано в день звільнення, а саме 31.12.2015 року трудової книжки. Оскільки трудова книжка була тримана уповноваженою особою позивача лише 11.01.2016 року, а відтак встановлено факт затримки трудової книжки з вини відповідача.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Дослідивши та проаналізувавши надані сторонамиі докази в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо доведеності позовних вимог ОСОБА_2 в частині стягнення з відповідача стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 647, 16 грн. за затримку видачі трудової книжки.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не дають підстав вважати, що спір розглянуто упереджено та не обєктивно.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому, відповідно до ч. 1 ст.308 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Однак, колегія суддів не погоджується з висновком суду щодо стягнення з Кіровоградського обласного центру зайнятості в дохід держави судового збору в сумі 1600 грн.

Статтею 79 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.

Згідно з ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч.2 ст.88 ЦПК).

Відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» (зі змінам, внесеними згідно із Законом № 1774-VІІ від 06.12.2016 року) від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, структурні підрозділи виконавчих органів міських рад міст обласного значення та обєднаних територіальних громад, на які покладені функції із здійснення контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення.

Таким чином, при розподілі судових витрат суд першої інстанції невірно застосував ч.1 ст.88 ЦПК України та безпідставно стягнув з відповідача в дохід держави судовий збір.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що додаткове рішення підлягає скасуванню про стягнення з Кіровоградського обласного центру зайнятості в дохід держави судового збору в розмірі 1600 грн., з ухваленням нового рішення усправі, яким судові витрати у справі віднести за рахунок держави.

Керуючись ст. 307, ст. 309, ст. 312, ст. 313, ст. 314, ст. 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу Кіровоградського обласного центру зайнятості - відхилити.

Рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 14 березня 2017 року - залишити без змін.

Апеляційну скаргу Кіровоградського обласного центру зайнятості на додаткове рішення - задовольнити.

Додаткове рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15 травня 2017 року про стягнення з Кіровоградського обласного центру зайнятості в дохід держави судового збору в розмірі 1600 грн. скасувати. Судові витрати віднести за рахунок Держави.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя

Судді: