У х в а л а

іменем україни

16 серпня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого: Червинської М.Є.,

суддів: Іваненко Ю.Г., Карпенко С.О.,

Ситнік О.М., СтупакО.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 18 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 14 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 році ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 27 вересня 2014 року ОСОБА_5 взяла у нього в борг 4 000 доларів США, які зобов'язувалась повернути 27 жовтня 2014 року, про що склала розписку, проте у вказаний строк зобов'язання не виконала.

У зв'язку зі смертю ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 року, судом залучено до участі у справі її правонаступника - дочку ОСОБА_4

ОСОБА_3, уточнивши позовні вимоги у січні 2016 року, просив стягнути із ОСОБА_4 як спадкоємця боржника заборгованість за договором позики від 27 вересня 2014 року у розмірі 4 000 доларів США, що у гривневому еквіваленті складає 99 480 грн, та 3% річних у розмірі 3 997,65 грн шляхом звернення стягнення на спадкове майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 18 лютого 2016 року позов задоволено частково.

У рахунок погашення заборгованості за договором позики від 27 вересня 2014 року у розмірі 4 000 доларів США, що у гривневому еквіваленті складає 99 480 грн, 3% річних у розмірі 482,40 грн, звернено стягнення на спадкове майно, прийняте ОСОБА_4 після ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, а саме на квартиру АДРЕСА_1, у межах суми боргу на загальну суму 99 962,40 грн шляхом проведення прилюдних торгів за ціною, визначеною суб'єктом оціночної діяльності, та відповідно до вимог, визначених Законом України «Про виконавче провадження».

У іншій частині позову відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 14 квітня 2016 року рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 18 лютого 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення та відмовити у задоволенні позову, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з частиною 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив зі своєчасного пред'явлення кредитором вимоги до спадкоємця та звернув стягнення на спадкове майно шляхом проведення прилюдних торгів, оскільки обов'язку задовольнити вимоги кредитора одноразовим платежем спадкоємець не виконала.

З такими висновками судів попередніх інстанцій погоджується і колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з огляду на наступне.

Судами встановлено, що 27 вересня 2014 року ОСОБА_6 взяла у ОСОБА_3 в борг 4 000 доларів США, які зобов'язувалась повернути до 27 жовтня 2014 року, що підтверджено складеною нею розпискою, яку надав суду позивач, проте зобов'язання не виконала.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6 померла.

Сума заборгованості судами визначена з урахуванням офіційного курсу відповідної валюти, обмеживши розрахунок процентів за порушення грошового зобов'язання днем смерті боржника, що є правильним.

Судами встановлено, що на момент відкриття спадщини у власності спадкодавця перебувала квартира АДРЕСА_1.

22 квітня 2015 року ОСОБА_4, дочка ОСОБА_6, як спадкоємець першої черги звернулася до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу із заявою про прийняття спадщини після матері.

Із матеріалів спадкової справи № 3/2015 судами встановлено, що 22 червня 2015 року ОСОБА_3 як кредитор спадкодавця звернувся до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу з вимогою довести до відома спадкоємців, які прийняли спадщину, про їх обов'язок задовольнити вимоги кредитора.

Відповідно до змісту ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між ними інше встановлено.

У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі (ч. 2 ст. 1282 ЦК України).

Отже, позову кредитора з вимогою про звернення стягнення на майно, одержане спадкоємцем в натурі, має передувати відмова спадкоємця задовольнити вимоги одним платежем чи вчинення ним таких фактичних дій, які свідчать про відмову від одноразового платежу.

Суди попередніх інстанцій, встановивши, що кредитор спадкодавця у межах шести місяців від дня відкриття спадщини пред'явив вимоги до спадкоємця, яка прийняла спадщину, і, оцінивши її дії як фактичну відмову від одноразового платежу, підставно захистили порушене право шляхом звернення стягнення на передане спадкоємцю в натурі майно.

Доводи касаційної скарги заявника про непред'явлення кредитором вимоги до неї у строки, встановлені ч. 2 ст. 1281 ЦК України, спростовуються дослідженою судами копією спадкової справи, зокрема, вимогою (претензією) ОСОБА_3, поданою в межах вказаних строків.

Помилковими є і твердження ОСОБА_4 про те, що вона не відмовляла позивачеві у задоволенні його вимог одноразовим платежем.

Суди, врахувавши заперечення відповідача та її представників, які не визнали навіть факт існування зобов'язальних відносин між позивачем і спадкодавцем, оцінивши обставини справи у сукупності з фактичними діями спадкоємця, застосували спосіб захисту права, визначений законом.

Правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України № 6-33цс15, на яку вказує відповідач, до обставин даної справи застосуванню не підлягає, оскільки стосується інших фактичних обставин.

З доводами касаційної справи про порушення норм цивільного процесуального законодавства при вирішенні питання відкриття провадження у справі, в якій відповідачем вказана особа, яка на час відкриття провадження померла, колегія суддів погоджується. Але за правилами ст. 324 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування судових рішень у випадках, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи, а такого касаційною інстанцією не встановлено.

За змістом ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні судів першої та апеляційної інстанції чи відкинуті ними, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу та про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги не дають підстав вважати, що при розгляді справи судами допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, оскільки висновків судів не спростовують і зводяться до переоцінки доказів, їх належності та допустимості. Проте, в силу ст. 335 ЦПК України, суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 18 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 14 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є.Червинська
Судді: Ю.Г.Іваненко С.О.Карпенко О.М.Ситнік О.В.Ступак