Провадження № 2/520/2073/17
Київський районний суд м. Одеси в складі:
судді Пучкової І.М.
за участю секретаря Бродецької Т.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення відсотків та інфляційних виплат,-

13 вересня 2016 року позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з ОСОБА_2 відсотків та інфляційних втрат за несвоєчасне виконання грошового зобовязання.
Відповідач, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявився, заперечень проти позову не надав. За наявності умов, передбачених частиною першою ст. 224 ЦПК України, та оскільки позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд вважає за можливе допустити заочний розгляд справи.
Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає.
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 20.08.2015 року у справі № 520/3197/15-ц було задоволено частково позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, стягнуто 510 гривень матеріальної шкоди та 1000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справі, у яких беруть участь ті самі особа або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За змістом статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону, нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

У постанові Верховного Суду України від 22.03.2017 року у справі № 6-2311цс16, зазначено, що підставою застосування ст. 625 ЦК України є визначення грошового зобовязання саме в договорі, а не в рішенні суду, нарахування індексу інфляції на суму боргу поширюється лише на випадки простроченого грошового зобовязання, а не на випадки невиконання судового рішення.

Суд, з урахуванням зазначеного, не вбачає правових підстав для задоволення позову про стягнення відсотків та інфляційних виплат у звязку з невиконанням судового рішення.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне судові витрати покласти на рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 6, 10, 60, 212-215, 88, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 611, 625, 1050 ЦК України, -

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення відсотків та інфляційних виплат відмовити.

Рішення може бути оскаржено позивачем до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Дане заочне рішення може бути переглянуто Київським районним судом м. Одеси за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Пучкова І. М.