СВАЛЯВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 306/729/17
Провадження № 2/306/399/17
Рядок статзвіту № 49
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 серпня 2017 року м. Свалява

Свалявський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючої - судді Тхір О.А.,

з участю секретаря - Касинець В.В.,

позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Свалява цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує, що з 30 вересня 1999 року перебуває в шлюбі з відповідачем, зареєстрованому відділом реєстрації актів громадського стану Свалявського РУЮ, актовий запис № 88. Від даного шлюбу мають двох дітей: сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. На підставі рішення Свалявського районного суду від 11 травня 2016 року № 306/448/16-ц з нього на користь відповідача ОСОБА_3 стягуються аліменти у твердій грошовій сумі на на утримання дітей сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 2000 (дві тисячі) щомісячно і до досягнення старшою дитиною повноліття. Також зазначає, що зазначена сума є для нього непомірною, за станом здоров`я має витрати, також допомагає пристарілим батькам, у яких і проживає, і його матеріальний стан, на даний час, не дає можливості сплачувати аліменти на утримання дітей у відповідному розмірі, так як ніде не працює, не має ніяких заробітків та погіршився стан здоров`я . А тому просить зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь відповідача ОСОБА_3 на утримання малолітніх дітей, а саме зменшити стягнення аліментів та стягувати аліменти в твердій грошовій сумі 600 гривень щомісячно на кожного дитину і до досягнення старшою дитиною повноліття.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив їх задовольнити. Пояснив, що присуджена сума аліментів для нього є значною, він за станом здоров'я не може сплачувати аліменти в такому розмірі, крім того зазначив, що бтьки є пенсіонерами і він їх доглядає та утримує.

Відповідач проти задоволення позову заперечила, посилаючись на те, що діти ростуть, потребують значних витрат на навчання, харчування, одяг, лікування, соціальний, моральний і духовний розвиток, і дані витрати постійно зростають у зв'язку з інфляцією, крім того пояснила, що діти хворіють, потребують постійного лікарського нагляду та лікування. Наголосила на тому, що навіть продовження стягнення аліментів на утримання спільних з позивачем дітей у визначеному раніше розмірі, буде не достатнім для забезпечення потреб дітей, однак просила не зменшувати присуджений розмір аліментів.

Суд, заслухавши пояснення сторін, показання свідка, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно, з'ясувавши всі фактичні обставини, та перевіривши їх доказами, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок їх у сукупності, доходить висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного.

Судом об'єктивно встановлено, та не заперечується сторонами, що відповідно до рішення Свалявського районного суду від 11 травня 2016 року № 306/448/16-ц з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 стягуються аліменти у твердій грошовій сумі на на утримання дітей сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 2000 (дві тисячі) щомісячно і до досягнення старшою дитиною повноліття.

З наданого розрахунку заборгованості по аліментам від 01.05.2017 року вбачається, що станом на 01.05.2017 року заборгованість по аліментах ОСОБА_1 становить 27355,00 грн.

Відповідно до довідки про доходи № 19 від 26.04.2017 року, вбачається, що відповідач ОСОБА_3 працює у КП ВУКГ, на посаді інспектор ВК., та встановлено, що загальна сума доходу відповідача за період з січня 2016 року по грудень 2016 року становить 16615,43 грн.

З копій документів наданих відповідачем, вбачається що старший син ОСОБА_4 хворіє та встановлено діагноз ВВР головного мозку, змішані розлади психічно-розумового розвитку, інвалідність (рішення ЦЛКК, виписка з протоколу ЦЛКК № 42/157 від 13.04.2016 року) .

З наданої суду копії труддової книжки серії УКР № 1478755 вбачається, що на даний час позивач ніде не працює.

На підтвердження свого стан здоров'я позивач надав заключення з лікарні Російської Федерації, яке датоване 20.07.2003 року з відповідним заключенням, та надав виписку епікризу про лікування в період з 08.12.2009 по 21.12.2009 рр., з яких вбачається що на той час позивач хворів та отримав відповідне лікування.

Відповідно до висновку комісії з акту обстеження матеріально- побутових умов проживання сім`ї від 10.04.2017 № 119, вбачається, що ОСОБА_1 прописаний в м. Свалява, а дійсно проживає в АДРЕСА_1, у стареньких батьків - пенсіонерів, які потребують догляду. Вони проживають у дуже складних умовах, будинок старенький, потребує перебудови, батьки постійно хворіють, пенсії не вистарчає їм на лікування та продукти харчування.

Допитаний в якості свідка батько позивача ОСОБА_6 суду показав, що на даний час його син - позивач , проживає з ним та дружиною, що вони є пенсіонерами. Крім того, показав що син хворіє, доходу не має, вони з дружиною утримують позивача. Решта показань свідка зводились до звинувачень відповідача щодо розладу сімейного життя з позивачем, щодо причин розладу їх сімейного життя - що суд до уваги не бере та не оцінює, оскільки дані обставини не стосуються предмету спору.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

У відповідності до ст.1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту прав та інтересів фізичних осіб.

Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

В ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року зазначено що, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дітей. У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 27 зазначеної Конвенції, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою. Батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття.

Згідно ст. 141 СК України мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Статтею 180 СК України також передбачено обов'язок обох батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згіднозі ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшений або збільшений за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них.

При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, а також інші обставини, що мають істотне значення (стаття 182 СК України).

Постановою Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Отже, при вирішенні даного спору правове значення має встановлення наявності або відсутності факту зміни матеріального або сімейного стану платника аліментів у порівнянні із його матеріальним та сімейним станом, у якому він перебував на час ухвалення рішення про стягнення аліментів.

Суд розглядає цивільну справу в межах заявлених позивачем вимог і на підставі доказів, наданими сторонами по справі.

Позивачем не доведено, що з моменту визначення у 2016 році аліментів у твердій грошовій сумі, у нього значно змінився матеріальний стан, зокрема, та обставина що він на даний час не працює не позбавляє його можливості працевлаштуватись та працювати на повну зайнятість. Рішення суду від 11.05.2016 року у справі № 306/448/16-ц про стягнення з позивача аліментів звернуто до виконання.

Посилання позивача на ту обставину, що на його утриманні перебувають старенькі батьки, з якими він разом проживає є безпідставним та нічим не доводиться, крім того, показанням свідка, батька позивача, спростовуються, так як з них слідує, що позивача утримує батько.

Отже, суд не приймає до уваги, той факт, що позивач має на утриманні батьків, оскільки будь-яких допустимих та належних доказів на підтвердження вказаної обставини, останнім не надано, пояснення позивача та показання свідка мають протележні твердження щодо цієї обставини.

Посилання на погіршення стану здоров'я позивача з часу винесення рішення про стягнення з нього аліментів жодними належними та допустимими доказами не підтверджено. Наявні в матеріалах справи виписки та заключення щодо стану здоров'я ОСОБА_4 датовані задовго до дати стягнення з нього аліментів, та жодним чином не підтверджують погіршення його стану здоров`я на даний час.

Крім того, суд зауважує, що позивач є молодою та працездатною людиною, однак всіх цілеспрямованих заходів щодо пошуку роботи не вживає, зокрема, не намагався займатися підприємницькою діяльність чи іншою діяльністю за рахунок якої міг би одержувати доходи та надавати дітям допомогу. Дана обставина дає суду підстави зробити висновок про небажання позивача в повному обсязі нести обов'язок щодо утримання дітей.

За частиною 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» визначено що, прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить з 1 січня 2017 року - 1689 гривень, з 1 травня - 1777 гривень, з 1 грудня - 1860 гривень.

Сума грошових коштів, яку позивач просить стягувати в якості аліментів, зменшивши суму їх стягнення, на утримання його двох дітей: сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, є значно меншою, ніж 50 відсотків встановленого розміру прожиткового мінімуму для дітей від 6 до 18 років, тому, та на думку суду буде суперечити закону.

З урахуванням того, що інших аліментних зобов'язань позивач не має, враховуючи майновий та сімейний стан позивача, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем наявності обґрунтованих, мотивованих та достатніх підстав для зміни розміру аліментів, а розмір аліментів, які стягуються з позивача за рішенням суду від 14серпня 2006 року в твердій грошовій сумі 2000 (дві тисячі) на утримання двох дітей, відповідає вимогам законодавства з врахуванням можливостей та обов'язку обох батьків щодо утримання дітей, та потреб самих дітей.

За таких обставин, враховуючи, що позивач не довів належними доказами зміну свого матеріального або сімейного стану, погіршення власного здоров'я, приймаючи до уваги ту обставину, що зменшення розміру аліментів суттєво погіршить становище дітей, суд не вбачає підстав для цього, та доходить висновку про відмову в задоволенні даного позову.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 58, 60, 213, 214, 215, 218 ЦПК України, на підставі ст.ст. 141, 180, 181, 182, 184, 192 СК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Закарпатської області шляхом подання апеляційної скарги через Свалявський районний суд в десятиденний строк з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуюча:

Суддя Свалявського районного суду

Закарпатської області О.А.Тхір