Справа № 626/987/17
Провадження № 2/626/512/2017
25.07.2017 року м. Красноград
Красноградський районний суд Харківської області
у складі: головуючого-судді Рибальченко І.Г.
за участі секретаря Скачко Т.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частину домоволодіння, що є обєктом права спільної сумісної власності,
Позивач ОСОБА_1О звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання за нею права власності на 1/2 частину жилого будинку з надвірними будівлями, розташованого на вулиці Українська, б. 92, в м.Краснограді Харківської області. Право власності на нерухоме майно виникло відповідно договору купівлі-продажу від 19 липня 2011 року, укладеного між продавцем ОСОБА_3 та покупцем ОСОБА_2
Свої вимоги ОСОБА_1 обгрунтувала тим, що з 16 січня 1993 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який було розірвано , що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, актовий запис №5 від 07.02.2015 року. За період шлюбу вони з відповідачем стали власниками будинку за адресою: Харківська область, м.Красноград, вул. Українська,б. 92. Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, житловий будинок зареєстрований за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі -продажу ВРЛ № 664825; 664826 від 19.07.2011 року.
Позивач вважає, що житловий будинок є спільною сумісною власністю подружжя, тому просить визнати за нею право власності на 1/2 частину домоволодіння за адресою: вул. Українська,б.92, в м.Краснограді Харківської області, придбаного в період її перебування з ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі.
Представник позивача ОСОБА_4 до суду не прибув, направив письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримав та просив визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину спірного домоволодіння. Судове засідання проводити у його відсутність та відсутність позивачки ОСОБА_1 Не заперечує проти винесення заочного рішення по справі
Відповідач в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, був повідомлений належним чином про час і місце судового розгляду справи, про що свідчить зворотнє повідомлення в матеріалах справи, заперечень не надав.
Враховуючи, що у справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та, зі згоди позивача, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.
Матеріалами справи встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 16 січня1993 року. Відповідно свідоцтва про розірвання шлюбу, шлюб було розірвано у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Красноградського РУЮ, що підтверджується актовим записом №5 від 07.02.2015 року.Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно КПТІ "Інвентаризатор" від 27.10.2011 року за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на домоволодіння, що знаходиться в м.Краснограді Красноградського району Харківської області, по вулиці Україській, будинок 92. Підставою виникнення права власності є договір купівлі -продажу житлового будинку від 19.07.2011 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, посвідченого 19.07.2011 року приватним нотаріусом Красноградського районного нотаріального округ Харківської області.
У відповідності зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Згідно із ч. 1 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Відповідно до ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Як визначено ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений.
Стаття 70 СК України передбачає, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.
Як визначено в ст.372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.
Верховний Суд України в своїй постанові № 11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя" в пункті 30 пояснив при вирішенні спору про поділ майна, що рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Якщо за час окремого проживання подружжя після фактичного припинення шлюбних відносин спільне майно його членами не придбавалося, суд відповідно до ч. 6 ст. 57 СК може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте кожним з них за цей період та за вказаних обставин, і провести поділ тільки того майна, що було їхньою спільною власністю до настання таких обставин.
При вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК).
Рішення суду повинно містити мотиви та обґрунтування відступу від засади рівності часток подружжя у їхньому спільному майні.

Згідно з ч.3 ст.10 ЦПК України та ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Тобто, сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

З урахуванням вимог чинного законодавства та встановлених обставин справи, суд приходить до висновку, що домоволодіння розташоване за адресою: Харківська область, м.Красноград, вул.Українська,б.92, було придбане сторонами в період перебування у шлюбі, за спільні кошти подружжя, а тому є їх спільною власністю.

Враховуючи вимоги ч.1 ст. 70 СК України щодо рівності часток подружжя у праві спільної сумісної власності при поділі майна, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання за нею права власності на 1/2 частину домоволодіння в результаті поділу спільного майна подружжя, підлягають задоволенню.

Згідно вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст.ст. 10,11,209,212,214-215, 224-226 ЦПК України, ст.ст.60,61,69,70,71 СК України суд, -

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 Олексіївни- задовольнити.

Визнати право власності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: Харківська область, м.Красноград, вул.Українська, б. 92.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, б. 92, Харківської області на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 885 (вісімсот вісімдесят п'ять) гривень 50 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: