Єдиний унікальний номер 725/1659/17
Номер провадження 2/725/383/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.08.2017 року Першотравневий районний суд м.Чернівців

в складі:

головуючого судді Піхало Н. В.

при секретарі Томко І.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства освіти і науки України, Чернівецького національного університету ім. Ю.Федьковича про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення суду,-

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого вказував, що Наказом Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України 15 лютого 2012 року №60-К, його призначено на посаду ректора Буковинського державного фінансово-економічного університету строком на пять років з 15.02.2012 року по 15.02.2017 року, як обраного за конкурсом, згідно ч. 1 ст. 39 Закону України «Про вищу освіту», на умовах, викладених у контракті. Однак, на підставі наказу Міністерства освіти і науки України від 09.03.2016 року № 83-К «Про звільнення ОСОБА_1 В.», контракт від 15 лютого 2012 року достроково розірвано та його звільнено з посади ректора Буковинського державного фінансово-економічного університету з 11.03.2016 року у зв'язку з невиконанням умов контракту від 15 лютого 2012 року.

В подальшому, рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 01 червня 2016 року по цивільній справі №725/1534/16-ц за позовом ОСОБА_1 до Міністерства освіти і науки України, Буковинського державного фінансово-економічного університету про визнання незаконним наказу про дострокове розірвання контракту та звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, його поновлено на посаді ректора БДФЕУ з 11 березня 2016 року, стягнуто на його користь заробітну плату за період вимушеного прогулу з 11.03.2016 року по 01.06.2016 року в розмірі 35475,00 грн., а також стягнуто моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн., судовий збір у розмірі 1500 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 5000,00 грн.

Крім того, суд постановив допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку в межах платежу за один місяць.

Зазначав, що одразу після отримання копії рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 01.06.2016 року він звернувся із заявою до Міністерства освіти і науки України з вимогою негайно поновити його на посаді ректора Буковинського державного фінансово-економічного університету, на яку отримав лист-відповідь Міністерства освіти і науки України №5/2-649 від 08.07.2016 року в якому йдеться про те, що Міністерством на рішення суду подано апеляційну скаргу, а тому поновити його на посаді начебто немає підстав. Тобто, відповідач відмовився виконувати рішення суду, незважаючи на те, що в частині поновлення мене на посаді рішення підлягало негайному виконанню.

Також, 03 червня 2016 року він звернувся із заявою до Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України про примусове виконання рішення суд в частині поновлення на роботі, що підтверджується квитанцією про відправлення рекомендованого листа №838, описом про вкладення в цінний лист та повідомленням про вручення листа.

В подальшому, рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 18 серпня 2016 року вищевказане рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці змінено лише в частині розміру стягнення середньої заробітної плати за весь час вимушеного прогулу за період з 11.03.2016р. по 01.06.2016р. у розмірі 34331,00 грн., здійснено перерозподіл судових витрат та відмовлено у позовних вимогах щодо анулювання запису в трудовій книжці про порушення умов контракту, в решті рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 01.06.2016 року залишено без змін.

Тобто, починаючи з 01 червня 2016 року Міністерство освіти і науки України зобов'язано було поновити його на посаді ректора Буковинського державного фінансово-економічного університету з 11.03.2016 року, однак відповідачем свідомо ігноровано законне рішення суду, що набрало законної сили, всіма можливими засобами затягнений період поновлення його на посаді ректора, чим самим залишено без роботи та без засобів до існування.

Крім того вказував, що 04 жовтня 2016 року він звернувся із заявою до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби МЮУ про звернення до виконання виконавчого листа про поновлення на посаді, та 21 жовтня 2016 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень департаменту ДВС МЮУ ОСОБА_2 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом №725/1534/16-ц від 03.10.2016 року.

В подальшому, 09 листопада 2016 року він повторно звернуся до Відділу примусового виконання рішень департаменту ДВС МЮУ з проханням повідомити його на якій стадії перебуває виконавче провадження про поновлення на посаді ректора БДФЕУ та які заходи з даного приводу вживаються, на що 13 грудня 2016 року, тобто через шість з половиною місяців, після ухвалення рішення суду відповідачем видано наказ №650-К від 13.12.2016 року про поновлення його на посаді ректора Буковинського державного фінансово-економічного університету з 11.03.2016 року.

Цього ж дня, наказом № 651-К від 13.12.2016 року достроково припинено дію контракту від 15.02.2012 року №1-8, укладеного між Міністерством освіти і науки України та ОСОБА_1, ректором БДФЕУ, з 15 грудня 2016 року та наступним пунктом звільнено його з посади ректора БДФЕУ за п. 1 ст. 40 КЗпП України з 15 грудня 2016 року.

Таким чином вважає, що бездіяльність Міністерства освіти і науки України щодо невиконання рішення Першотравневого районного суду від 01.06.2016 року, яке набрало законної та підлягало в частині негайного поновлення на посаді, є грубим порушенням його трудових прав та інтересів, що в результаті призвело до того, що з 01 червня 2016 року по 13 грудня 2016 року він залишався без роботи.

Також вказував, що 23 січня 2017 року він звернувся із заявою до Міністерства освіти і науки України про виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 02.06.2016 року по 13.12.2016 року. На дану заяву він отримав листа-відповідь від 28.02.2017 року №5.2-658 в якому відповідач по суті відмовив у виплаті заробітної плати за зазначений в заяві період, мотивуючи тим, що цивільна справа не розглянута касаційним судом.

Зазначав, що оскільки відповідач з моменту набуття чинності рішення Першотравневого районного суду від 01.06.2016 року не поновив його на посаді понад 6 місяців, аж до 13 грудня 2016 року, то з урахуванням норми ст. 236 КЗпП України він має право на виплату середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на посаді.

Вказував, що відповідач допустив затримку виконання рішення суду в кількості 136 робочих днів, за період з 01.06.2016 року, тобто з дати ухвалення рішення суду, яке підлягало негайному виконанню, по 13 грудня 2016 року.

Відповідно до листа Міністерства соціальної політики «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2016 рік» кількість робочих днів за визначений період часу складає 136 робочих днів, а саме за червень - 19 робочих днів, липень 2016 року - 21 робочий день, серпень 2016 року - 22 робочі дні, вересень 2016 року - 22 робочі дні, жовтень 2016 року - 20 робочих днів, листопад 2016 року - 22 робочі дні, по 13 грудня 2016 року - 9 робочих днів, що в сукупності складає 135 робочих днів.

Виходячи із розрахунку середньоденного заробітку, який з урахуванням довідки про доходи за останні два місяці, що передували звільненню та з урахуванням правил Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабміну від 08.02.1995 року №100, та встановлено в судових рішеннях про поновлення його на роботі становить 645 грн. на день, відповідач зобов'язаний сплатити на його користь 87075,00 грн.

Посилаючись на вищевказане, просив визнати незаконною бездіяльність Міністерства освіти і науки України щодо невиконання рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 01.06.2016 року по цивільній справі №725/1534/16-ц та стягнути солідарно з Міністерства освіти і науки України та Чернівецького національного університету ім. Ю.Федьковича на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки виконання рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 01.06.2016 року по цивільній справі №725/1534/16-ц за період з 02 червня 2016 року по 13 грудня 2016 року за 135 робочих днів в сумі 87075,00 грн.

В судовому засіданні позивач позов підтримав та підтвердив викладені у ньому обставини. Просив суд позов задовольнити.

Представник Чернівецького національного університету ім. Ю.Федьковича у судовому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі.

Представник Міністерства освіти і науки України у судове засідання не зявився, однак подав до суду заперечення, в яких просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, вказуючи на те, що ОСОБА_1 ніколи не перебував у трудових відносинах із Міністерством, був ректором БДФЕУ, правонаступником якого є Чернівецький національний університет, тому саме університет має сплатити позивачу кошти за затримку виконання рішення суду.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та проаналізувавши письмові докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому Цивільно-процесуальним кодексом звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваний прав, свобод чи інтересів.

Згідно вимог ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

При цьому, положеннями ст. 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Крім того, відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Згідно вимог ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що Наказом Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України 15 лютого 2012 року №60-К, його призначено на посаду ректора Буковинського державного фінансово-економічного університету строком на пять років з 15.02.2012 року по 15.02.2017 року, як обраного за конкурсом, згідно ч. 1 ст. 39 Закону України «Про вищу освіту», на умовах, викладених у контракті.

Разом з тим, на підставі наказу Міністерства освіти і науки України від 09.03.2016 року № 83-К «Про звільнення ОСОБА_1 В.», контракт від 15 лютого 2012 року достроково розірвано та його звільнено з посади ректора Буковинського державного фінансово-економічного університету з 11.03.2016 року у зв'язку з невиконанням умов контракту від 15 лютого 2012 року.

Не погоджуючись із своїм звільненням, ОСОБА_1 звернувся з відповідним позовом до суду та рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 01 червня 2016 року по цивільній справі №725/1534/16-ц за позовом ОСОБА_1 до Міністерства освіти і науки України, Буковинського державного фінансово-економічного університету про визнання незаконним наказу про дострокове розірвання контракту та звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, ОСОБА_1 поновлено на посаді ректора БДФЕУ з 11 березня 2016 року, стягнуто на його користь заробітну плату за період вимушеного прогулу з 11.03.2016 року по 01.06.2016 року в розмірі 35475,00 грн., а також стягнуто моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн., судовий збір у розмірі 1500 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 5000,00 грн. (а.с. 13-20). При цьому, рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі було допущено до негайного виконання.

3 червня 2016 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до Міністерства освіти і науки України з вимогою негайно поновити його на посаді ректора Буковинського державного фінансово-економічного університету, однак отримав лист-відповідь Міністерства освіти і науки України №5/2-649 від 08.07.2016 року про виконання рішення суду та поновлення його на роботі із вказівкою про те, що Міністерство не погоджуючись із рішенням суду оскаржило його в апеляційному прядку, а тому підстави для його поновлення на роботі відсутні (а.с. 21-23).

Рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 18 серпня 2016 року вищевказане рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці змінено лише в частині розміру стягнення середньої заробітної плати за весь час вимушеного прогулу за період з 11.03.2016р. по 01.06.2016р. у розмірі 34331,00 грн., здійснено перерозподіл судових витрат та відмовлено у позовних вимогах щодо анулювання запису в трудовій книжці про порушення умов контракту, в решті рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 01.06.2016 року залишено без змін (а.с. 24-29).

З метою виконання рішення суду в примусовому порядку, 04 жовтня 2016 року ОСОБА_1 звернувся із відповідною заявою до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби МЮУ про звернення до виконання виконавчого листа про поновлення на посаді (а.с. 22, 23), та 21 жовтня 2016 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень департаменту ДВС МЮУ ОСОБА_2 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом №725/1534/16-ц від 03.10.2016 року (а.с. 34).

В подальшому, 09 листопада 2016 року позивач повторно звернуся до Відділу примусового виконання рішень департаменту ДВС МЮУ з проханням повідомити його на якій стадії перебуває виконавче провадження про поновлення на посаді ректора БДФЕУ та які заходи з даного приводу вживаються, (а.с. 35).

13 грудня 2016 року Міністерством освіти і науки України видано наказ №650-К від 13.12.2016 року про поновлення ОСОБА_1 на посаді ректора Буковинського державного фінансово-економічного університету з 11.03.2016 року (а.с. 36) та цього ж дня, наказом № 651-К від 13.12.2016 року достроково припинено дію контракту від 15.02.2012 року №1-8, укладеного між Міністерством освіти і науки України та ОСОБА_1, ректором БДФЕУ, з 15 грудня 2016 року та наступним пунктом звільнено ОСОБА_1 з посади ректора БДФЕУ за п. 1 ст. 40 КЗпП України з 15 грудня 2016 року.

Крім того, 23 січня 2017 року позивач звернувся із заявою до Міністерства освіти і науки України про виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 02.06.2016 року по 13.12.2016 року, а саме період невиконання рішення суду в частині його поновлення на роботі (а.с. 38) й відповідно листом від 28.02.2017 року №5.2-658, відповідач відмовив у виплаті ОСОБА_1 заробітної плати за зазначений в заяві період, мотивуючи тим, що цивільна справа не розглянута касаційним судом.

Зокрема, звертаючись до суду із вказаним позовом ОСОБА_1, уточнивши заявлені вимоги та вказуючи на те, що відповідачі безпідставно не виконували рішення суду в частині його поновлення на роботі, яке підлягає негайному виконанню, а тому просив стягнути з них на свою користь в солідарному порядку на підставі ст. 236 КЗпП України середній заробіток за час затримки виконання рішення суду.

Так, відповідно до ст. 235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей обов'язковості і підлягає виконанню не з моменту набрання ним законної сили, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні.

Тобто, зазначена норма права в імперативнійформі передбачає негайне виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі з моменту його проголошення.

Коім того, обов'язковість рішень суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства (частина 5 статті 124 Конституції України).

Отже, з огляду на принцип загальнообов'язковості судових рішень за змістом статей 14, 367 ЦПК України судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обов'язковими для виконання, зокрема, посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням.

При цьому, згідно розяснень Пленум Верховного Суду України, викладених у пункті 34 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов'язків.

Виходячи з зазначених правових норм вбачається, що обов'язок роботодавця видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом (частина друга статті 14 ЦПК України).

Крім того, згідно положень ст. 236 КЗпП України, у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

У випадку невиконання цього обов'язку добровільно, рішення суду підлягає виконанню у примусовому порядку.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначають Закон України «Про виконавче провадження», а також прийнята на виконання цього Закону Інструкція про проведення виконавчих дій.

Відповідно до зазначених нормативно-правових актів примусове виконання рішень в Україні покладається на державну виконавчу службу та здійснюється останньою на підставі виконавчого документа.

Таким чином, за змістом норм статті 236 КЗпП України затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі слід вважати невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин, негайно, після проголошення судового рішення.

За таких обставин, суд критично оцінює доводи Міністерства про те, що поважність причин невиконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі викликано апеляційним та касаційним оскарження рішення суду про його поновлення на роботі, оскільки рішення суду про поновлення на роботі згідно вимог КЗпП України та норм ЦПК України підлягає негайному виконанню.

Крім того, як убачається із копії ухвали Вищого Спеціалізованого суду України від 11 жовтня 2016 року, дійсно у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства освіти і науки України, Буковинського державного фінансово-економічного університету про визнання незаконним наказу про дострокове розірвання контракту та звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, відкрито касаційне провадження, однак у задоволенні клопотання про зупинення виконання рішення в частині поновлення на роботі ОСОБА_1 на посаді ректора Буковинського державного фінансово-економічного університету з 11 березня 2016 року, - відмовлено, а тому підстави для його невиконання відсутні.

Також суд критично оцінює посилання представника Міністерства освіти і науки України про те, що Міністерство не може нести будь-яких фінансових зобовязань з приводу компенсації середньомісячного заробітку позивача з підстав того, що ОСОБА_1 ніколи не перебував у трудових відносинах із Міністерством, оскільки відносини щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді на підставі рішення суду, яке підлягає негайному виконанню в даному випадку перейшли у стадію відносин саме щодо виконання рішення суду, та не є трудовим спором. Крім того, наказ як про звільнення ОСОБА_1 з посади ректора БДФЕУ видано Міністерством освіти і науки України, так й про його поновлення на роботі виносило Міністерство й відповідно рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 01 червня 2016 року саме Міністерство освіти і науки України зобовязано поновити ОСОБА_1 на посаді ректора БДФЕУ, у звязку із чим суд вважає, що саме з Міністерства освіти і науки України у даному випадку підлягає стягненню компенсація середньомісячного заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі та підстави для стягнення даної компенсацій з Чернівецького університету, як правонаступника БДФЕУ, у тому числі в солідарному порядку відсутні.

При обчисленні розміру середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення позивача на роботі, суд бере за основу розмір середньоденної заробітної плати позивача, встановлений рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 01.06.2016 року - 645 грн., який згідно положень ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню та період затримки виконання рішення суду з 02.06.2016 по 13.12.2016 включно - 135 робочих днів, а тому приходить до висновку, що позивачу підлягає виплата середнього заробітку за час затримки в розмірі 87075,00 грн. (645 грн.* 135 днів).

За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню та з Міністерства освіти і науки України на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню середній заробіток за час затримки виконання рішення Першотравневого районного суду від 01.06.2016 року по цивільній справі №725/1534/16-ц за період з 02 червня 2016 року по 13 грудня 2016 року за 135 робочих днів в сумі 87075,00 грн.

Що до вимоги позивача про визнання незаконною бездіяльність Міністерства освіти і науки України щодо невиконання рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 01.06.2016 року по цивільній справі №725/1534/16-ц, то суд вважає, що в даній частині відсутні підстави для задоволення вказаної вимоги, виходячи з наступного.

Так, згідно з п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин (п. 1 ч. 1 ст. 15 ЦПК України).

Таким чином, суд враховуючи те, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання незаконною бездіяльності Міністерства освіти і науки України щодо невиконання рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 01.06.2016 року по цивільній справі №725/1534/16-ц ґрунтуються на протиправності дій Міністерства, як субєкта владних повноважень, провадженні в справі в частині цих вимог підлягає закриттю на підставі ст. 205 ЦПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 57, 59, 60, 61, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, на підставі ст. 235, 236 КЗпП України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Міністерства освіти і науки України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення Першотравневого районного суду від 01.06.2016 року по цивільній справі №725/1534/16-ц за період з 02 червня 2016 року по 13 грудня 2016 року за 135 робочих днів в сумі 87075,00 грн.

У задоволенні позовних вимог в частині солідарного стягнення з Чернівецького національного університету імені ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки виконання рішення Першотравневого районного суду від 01.06.2016 року по цивільній справі №725/1534/16-ц за період з 02 червня 2016 року по 13 грудня 2016 року за 135 робочих днів в сумі 87075,00 грн. відмовити.

Провадження у справі в частині визнання незаконною бездіяльності Міністерства освіти і науки України щодо невиконання рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 01.06.2016 року по цивільній справі №725/1534/16-ц закрити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці Н. В. Піхало