АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
Справа №758/8957/16-ц Головуючий в І інстанції: Супрун Г.Б.
апеляційне провадження № 22-ц/796/7062/2017 Доповідач: Заришняк Г. М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2017 року колегія суддів судової палати з розглядуцивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів - Андрієнко А.М., Мараєвої Н.Є.

при секретарях - Гарматюк О.Д., Майданець К.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 04 квітня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Київській області, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної шкоди, суми інфляційних втрат та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного територіального управління юстиції у Київській області, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної шкоди, суми інфляційних втрат та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову вказував, що 10 листопада 2014 року постановою ВДВС Бориспільського РУЮ було відкрито виконавче провадженні №ВП 45377361 на виконання рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 вересня 2014 року про стягнення з ПАТ «Авіакомпаня «Аеросвіт» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнення в розмірі 516 130 грн.35 коп.

10 грудня 2014 року постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Київській області виконавчий лист №359/7425/14-ц було прийнято до виконання.

06 серпня 2015 року постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Київській області Шемета О.В. виконавче провадження №ВП 45377361 закінчено без виконання.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23 травня 2016 року визнана протиправною бездіяльність старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Київській області Шемета О.В., за період часу з 10 грудня 2014 року по 06 серпня 2015 р. в зв'язку з невиконанням виконавчого листа №№359/7425/14-ц , виданого Бориспільським міськрайонним судом Київської області 15 жовтня 2014 року .

Посилаючись на те, що бездіяльністю відповідача - державної виконавчої служби йому завдана шкода, та з урахуванням збільшених позовних вимог, просив задовольнити позов стягнути з відповідачів на підставі ст. 1173 ЦК України відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 516 130,35 грн., інфляційні витрати за період з червня 2015 року по січень 2017 року в розмірі 83 427,22 грн., а також відшкодувати йому моральну шкоду в сумі 300 000,00 грн.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 04 квітня 2017 року в задоволені позову - відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

В судовому засіданні апеляційної інстанції позивач підтримав апеляційну скаргу з підстав та доводів, викладених в ній.

Представники відповідачів у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого рішення суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з недоведеності заявлених позовних вимог.

Проте колегія суддів не може повністю погодитися з вказаним висновком суду.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статті 1, 2 Закону України «Про виконавче провадження» (чинного на день виникнення правовідносин) визначають, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ст.ст. 6, 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб, вживати заходів необхідних для своєчасного і в повному обсязі примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасного і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Як вбачається з матеріалів справи і це було встановлено судом, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19.09.2014 року стягнуто з ПрАТ "Авіакомпанія "Аеросвіт" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 516 130,35 грн. (а.с. 14-15). Вказане рішення набрало законної сили 14 жовтня 2014 року.

На виконання вказаного рішення суду 15 жовтня 2014 року Бориспільським міськрайонним судом Київської області ОСОБА_1 видано виконавчий лист №2/359/2076 (а.с. 16).

Постановою заступника начальника відділу державної виконавчої служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції Шведом Р.М. від 10.11.2014 року відкрито виконавче провадження №45377361 з примусового виконання вказаного рішення суду за виконавчим листом №2/359/2076, виданим 15.10.2014 року Бориспільським міськрайонним судом Київської області (а.с. 18).

Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУ юстиції у Київській області від 10.12.2014 року прийнято до виконання виконавче провадження №45377361 (а.с. 19).

Частиною 2 ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження», ( в редакції на момент виникнення спірних правовідносин), визначено, що державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а з виконання рішення немайнового характеру - у двомісячний строк. Строк здійснення виконавчого провадження не включає час відкладення провадження виконавчих дій або зупинення виконавчого провадження на період проведення експертизи чи оцінки майна, виготовлення технічної документації на майно, реалізації майна боржника, час перебування виконавчого документа на виконанні в адміністрації підприємства, установи чи організації, фізичної особи, фізичної особи -

підприємця, які здійснюють відрахування із заробітної плати (заробітку), пенсії та інших доходів боржника. Строк здійснення зведеного виконавчого провадження обчислюється з моменту приєднання до такого провадження останнього виконавчого документа.

Встановлено, що під час виконання рішень судів про стягнення заробітної плати всім звільненим працівникам ПрАТ «Авіакомпанія «Аеросвіт» боржник визнаний банкрутом.

31 березня 2015 року до державного виконавця надійшла ухвала Господарського суду Київської області №911/2987/13 від 04 березня 2015 року про порушення справи про банкрутство ПрАТ «Авіакомпанія «Аеросвіт». Постановою Господарського суду Київської області від 10 липня 2015 року в справі №911/2987/13 ПАТ "Авіакомпанія "Аеросвіт" визнано банкрутом та відкрито відносно Товариства ліквідаційну процедуру.

Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області Шемет О.В. від 06.08.2015 року виконавче провадження закінчено на підставі п. 7 ч. 1 ст. 49, ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження" (а.с. 20).

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач вказував на те, що державним виконавцем майже протягом року не було вжито належних та своєчасних заходів в межах компетенції з метою забезпечення виконання судового рішення, чим порушено права позивача. В період виконання вказаного рішення суду боржник мав достатньо майна для виконання судового рішення, що підтверджується тим, що боржник 17.11.2015 р. після закінчення виконавчого провадження виставив на продаж через аукціон своє майно вартість якого складає більш, ніж 5 442 607 263 грн. 83 коп.

Дані доводи позивача матеріалами справи не спростовано.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23.05.2016 року визнано протиправною бездіяльність старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Шемета О.В., за період часу з 10.12.2014 року по 06.08.2015 року, у зв"язку з невиконанням виконавчого листа Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15.10.2014 року (а.с. 22-23).

Вказана ухвала суду набрала законної сили, відомості щодо її оскарження в установленому законом порядку в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі,що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, щодо яких встановлені ці обставини.

Відповідно до ч.1,2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

На підставі ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 87 Закону України «Про виконавче провадження» збитки, завдані державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час проведення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, встановленому законом.

Згідно з вимогами ст.ст.10, 60 ЦПК України, розгляд і вирішення цивільних справ у судах проводиться на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем не надано суду належних та переконливих доказів, які б свідчили про те, що саме діями державного виконавця під час виконання рішення суду про стягнення коштів йому завдані збитки розумінні ст. 22 ЦК України. Позивач не зазнав будь-яких втрат у зв'язку із знищенням чи пошкодженням його речей, ним також не було упущено будь-яку вигоду, оскільки виконання рішення суду - це не набуття вигоди, а відновлення порушеного права позивача. Сам факт неотримання коштів за виконавчим листом - не є збитками з вини державного виконавця, оскільки кошти повинен був сплатити позивачу боржник, а не державний виконавець. За таких обставин, суд прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для відшкодування на користь позивача шляхом безспірного списання з державного бюджету матеріальної шкоди в сумі 515 130 грн. 35 коп.

Частиною другою статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду України при розгляді справи №6-2759цс15, яка є обов'язковою для всіх судів,передбачена статтею 625 ЦК України норма не застосовується до трудових правовідносин (заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва), сімейних та інших правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством.

Правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов'язання (стаття 625 ЦК України).

Враховуючи викладене, суд першої інстанції також вірно відмовив в задоволенні позову в частині стягнення інфляційних втрат.

Посилання позивача на те, що судовим виконавцем в супереч вимогам ст..44 Закону України "Про виконавче провадження" задоволено вимоги стягувачів не пропорційно до належної кожному стягувачу суми, не є підставою для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення на його користь матеріальної шкоди в сумі 516 130 грн. 35 коп. Даним доводам суд першої інстанції дав належну оцінку та на підставі наявних у справі доказів прийшов до висновку про те, що якщо взяти до уваги всю суму, яка перерахована на погашення заборгованості по заробітній платі поділити пропорційно на всіх стягувачів (23 722 858,00 грн : 1679 проваджень = 14129,15 грн. ) , то цих коштів не вистачило б для задоволення вимог позивача, на яких він наполягає.

З огляду на викладене, рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди та суми інфляційних втрат відповідає вимогам матеріального та процесуального закону й не може бути скасованим з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову про відшкодування маральної шкоди, виходячи з наступного.

Відповідно до правової позиції, викладеної в Постанові Верховного Суду України від 11.09.2013 року (справа №6-48цс13) при відшкодуванні моральної шкоди, завданої особі незаконними діями чи бездіяльністю працівників виконавчої служби, застосуванню підлягають положення загального законодавства про моральну шкоду, а саме: стаття 56 Конституції України, статті 23, 1167, 1173 ЦК України та стаття 11 Закону України від 24.03.1998 року "Про державну виконавчу службу".

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів.

Статтею 1167 ЦК України передбачені підстави відповідальності за завдану моральну шкоду. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України "Про державну виконавчу службу" (в редакції Закону, яка була чинна на час виникнення спірних правовідносин) шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

Позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди в розмірі 300 000,00 грн. позивач обґрунтував порушенням звичайного способу життя, необхідністю звернення з позовами та скаргами на дії державних виконавців, з метою виконання рішення суду. У зв»язку з невиконанням рішення суду він змушений обмежувати себе у споживанні необхідних йому та членам родини товарів та послуг, що призвело до моральних переживань.

В зв'язку з тим, що ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23.05.2016 року, яка є чинною, було визнано протиправною бездіяльність старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Шемета О.В. за період часу з 10.12.2014 року по 06.08.2015 року у зв"язку з невиконанням виконавчого листа Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15.10.2014 року, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення вимоги ОСОБА_1 про стягнення на його користь моральної шкоди з Державної казначейської служби шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України грошових коштів державного бюджету , оскільки на державу покладена відповідальність за невиконання або неналежне виконання рішення суду Державною виконавчою службою,

При визначенні розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача, колегія суддів враховує конкретні обставини справи, характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач, порушення його звичайного способу життя, наявність вимушених змін у його життєвих стосунках з вини відповідача,необхідність звернення зі скаргами та позовом на дії державного виконавця, та з урахуванням принципів співрозмірності та справедливості, вважає необхідним стягнути з Держави України в особі Державної казначейської служби України на користь позивача моральну шкоду в сумі 2000 грн. шляхом безспірного списання грошових коштів державного бюджету з відповідного відкритого для цього рахунку Державної казначейської служби України, скасувавши рішення суду першої інстанції в цій частині з постановленням нового рішення про часткове задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційнускаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 04 квітня 2017 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди скасувати та постановити в цій частині нове рішення, яким стягнути з Держави України в особі Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 2000 грн. шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України грошових коштів державного бюджету з відповідного відкритого для цього рахунку Державної казначейської служби України.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: