Номер провадження: 22-ц/785/6925/17
Головуючий у першій інстанції Боярський О. О.
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.08.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Кононенко Н.А.,

Цюри Т.В.,

за участю секретаря Цихиселі Л.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 14 липня 2017 року про забезпечення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про повернення малолітньої дитини до Республіки Італії, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Головне територіальне управління юстиції в Одеській області, виконавчий комітет Білгород-Дністровської міської ради Одеської області,

встановила:

26.12.2017 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, який в подальшому уточнював, мотивуючи свої вимоги тим, що з серпня 2016 року відповідачка чинить йому перешкоди у спілкуванні з сином: переховує дитину, наймає охоронну фірму, щоб перешкодити у спілкуванні з сином.

В підтвердження своїх доводів позивач надав суду: копію висновку начальника Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області від жовтня 2016 року (дата не зазначена - а.с.26); листи Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області від 12.10.2016 р., 26.01.2017 р., 27.01.2017 р., 09.02.2017 р., 27.02.2017р. та від 16.06.2017 р.

Також позивач зазначав у позовній заяві, що 10.04.2017 року він був пограбований із застосуванням фізичного насильства групою осіб в м. Білгород-Дністровському Одеської області біля жилого будинку за адресою: АДРЕСА_1, де проживає та зареєстрована відповідач ОСОБА_4, що підтверджується копією витягу з ЄРДР та копією повідомлення про початок досудового розслідування кримінального провадження №0000877 Білгород-Дністровським ВП ГУНП в Одеській області.

Квартира АДРЕСА_1, в якій зареєстрована та проживає ОСОБА_4 з сином ОСОБА_6 належить на праві власності її матері - ОСОБА_7, що на думку позивача, вказує на загрозу його здоров'ю та життю при зустрічах з сином за вказаною адресою.

Крім того, 13.07.2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову по справі, в якій просив заборонити ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянці України, уродженки м. Білгород-Дністровського Одеської області, особисто або через третіх осіб перетинати державний кордон України з малолітньою дитиною ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3; заборонити ОСОБА_4 разом з ОСОБА_6 змінювати місце проживання до набрання чинності рішення суду у справі №495/10157/16-ц; зобов'язати ОСОБА_4 забезпечити доступ ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, громадянина Республіки Італія, уродженця м. Рим, Республіка Італія, для спілкування з сином ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 14 липня 2017 року заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову було задоволено частково.

Заборонено ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянки України, уродженки м. Білгород-Дністровського Одеської області, особисто або через третіх осіб перетинати державний кордон України з малолітньою дитиною ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3.

У задоволенні інших вимог заяви було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставить питання про скасування даної судової ухвали, в частині відмови йому у задоволенні заяви про забезпечення позову, та постановлення в цій частині нової ухвали - про задоволення заяви про забезпечення позову в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Ухвала суду, в частині задоволення заяви про забезпечення позову в апеляційному порядку не оскаржується, а тому суд апеляційної інстанції позбавлений можливості давати оцінку ухвалі в цій частині, як то передбачено ч.1 ст. 303 ЦПК України.

До суду апеляційної інстанції всі особи, які беруть участь справі, не з'явились, будучи належним чином повідомленими про час і місце судового засідання, у тому числі заявник апеляційної скарги ОСОБА_3 через свого представника ОСОБА_9 (а.с.51). У зв'язку з цим та на підставі ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису в суді апеляційної інстанції не здійснюється.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної судової ухвали, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

У відповідності до вимог ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу позивача та відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Однак, суд першої інстанції, постановляючи оскаржувану ухвалу про відмову в задоволенні частини заяви про забезпечення позову, виходив із того, що із змісту заяви про забезпечення позову не вбачається обґрунтування, в чому саме полягає необхідність у забезпеченні позову у вигляді заборони ОСОБА_4 разом з сином змінювати місце проживання до набрання чинності рішення суду у справі та не наведено достатніх причин для вжиття заявлених заходів забезпечення позову.

З таким висновком суду повністю погоджується колегія суддів, так як він є законним і обгрунтованим.

З приводу заявленої позивачем вимоги про забезпечення позову шляхом зобов'язання ОСОБА_4 забезпечити доступ ОСОБА_3 для спілкування з малолітнім сином ОСОБА_6, то колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Так, суд обгрунтовано виходив із того, що незалежно від часу незаконного переміщення або утримування дитини відповідно до положень Гаазької конвенції, на яку посилається також заявник апеляційної скарги, позивач у будь-який час вправі звернутися за захистом своїх порушених прав.

Гаазька конвенція передбачає можливість для звернення позивачів з двома видами заяв: про повернення дитини та про забезпечення здійснення права доступу до дитини.

З цих підстав, суд дійшов правильного висновку про те, що вимога про зобов'язання відповідача забезпечити доступ для спілкування з сином по своїй суті є окремою позовною вимогою та не може розглядатися як захід забезпечення позову.

При цьому, вимога про забезпечення позову у вигляді надання заявнику тимчасового доступу для спілкування з дитиною позивачем не заявлялася.

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для постановлення ухвали у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваної ухвали та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 213 ЦПК України ухвала суду повинна бути законною і обґрунтованою. Законною є ухвала, якою суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованою є ухвала, ухвалена на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, доводи апеляційної скарги її не спростовують, ухвала винесена у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційну скаргу слід відхилити, оскаржувану ухвалу суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.2 ст. 307, п.1 ч.1.ст. 312, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 14 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

Н.А. Кононенко

Т.В. Цюра