Справа № 502/1459/17
УХВАЛА

06 вересня 2017 року м. Кілія

Суддя Кілійського районного суду Одеської області Маслеников О.А.

розглянувши позовну заяву

ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2

до

Кілійської районної державної адміністрації Одеської області,

ОСОБА_3

про

скасування розпорядження

В С Т А Н О В И В:

В поданій 14.08.2017 року позовній заяві представник позивача просив суд ухвалити рішення, яким скасувати розпорядження Кілійської РДА від 19.08.2017 р. № 576 «Про надання землі в довгострокову оренду …. ОСОБА_3».

В звязку невідповідністю даного позову вимогам ч. 5 ст. 119 ЦПК України хвалою судді від 17.08.2017 року позов було залишено без руху з наданням позивачу 5-денного строку з дня отримання копії ухвали для приведення позову у відповідність з вимогами цивільного процесуального законодавства.

Копію ухвали судді від 17.08.2017 року представником позивача ОСОБА_1 було отримано 30.08.2017 р.

На виконання вимог ухвали судді від 17.08.2017 р. представник позивача ОСОБА_1 подав уточнену позовну заяву, де серед іншого, зазначив, що розрив у часі сплати за двома квитанціями судового збору пояснюється тим, що первинний позов подавався ще тоді, коли судовий збір було визначено нормативним актом у розмірі 551,20 гривень. З подачею даного позову нормативним актом збільшена сума судового збору до 640 гривень і еому була здійснена доплата ще за однією квитанцією. Також представник позивача зазначив, що суддя в ухвалі не послався на те, яким нормативно-правовим актом регламентується розрив у часі сплати судового збору і однією квитанцією він був сплачений чи 640 квитанціями по одній гривні.

Ознайомившись з уточненою позовною заявою, проаналізувавши відповідні положення діючого законодавства, суддею встановлено наступне.

В порушення п.п. 5-6 ч. 2 стю. 119 ЦПК України в уточненому позові, як і в первісному, не викладено обставини про те: - яким документом, визначеним діючим законодавством, підтверджується факт володіння на праві власності позивачем земельної ділянки, з приводу меж якої, на думку позивача, виник спір між сторонами та не зазначено докази, що це підтверджують; - чи звертався позивач з проханням надати йому рішення Вилківської міської ради, про витребування яких він заявив клопотання в позові; - коли саме та за яких обставин він дізнався про існування спірного розпорядження Кілійської РДА.

Правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені Законом України «Про судовий збір».

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з положеннями ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» - з 1 січня 2017 року розмір прожиткового мінімуму на одну працездатну особу становить 1600 гривень.

Представником позивача до позову додано дві квитанції: № 8 від 27.01.2017 р. про сплату ОСОБА_1 551,20 гривень судового збору через установу АТ «Ощадбанк»; та № 28 від 25.03.2017 року про сплату ОСОБА_1 95 гривень через установу АТ «Ощадбанк».

Як зазначив сам представник позивача в уточненій позовній заяві, 551,20 гривень судового збору ним було сплачено за первісним позовом.

Дійсно, при вирішення питання про відкриття провадження у справі встановлено, що 03.07.2017 року відповідний представник позивача вже звертався до Кілійського районного суду Одеської області з тотожним позовом до якого на підтвердження сплати судового збору додав квитанцію № 8 від 27.01.2017 р. про сплату ОСОБА_1 551,20 гривень судового збору через установу АТ «Ощадбанк» /справа № 502/1075/17, а.с. 9/.

Відповідний позов ухвалою судді від 19.07.2017 р. на підставі ч. 2 ст. 121 ЦПК України було повернуто представнику позивача разом з оригіналом даної квитанції, яку, наразі, представник позивача додав до повторно поданого позову.

Частина 4 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» містить положення про те, що за повторно подані позови, що раніше були залишені без розгляду, судовий збір сплачується на загальних підставах.

Таким чином, представнику позивача у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» необхідно було вирішити питання про повернення судового збору у справі № 502/1075/17, після чого сплатити визначену законодавством суму судового збору при повторному зверненні до суду з тотожним позовом, на підтвердження чого надати відопвідний документ

Можливість додати до повторно поданого позову первісний документ про сплату судового збору була передбачена в ч. 4 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» в редакції, яка діяла до 01.09.2015 року.

У відповідності до вимог ч.2 ст.121 ЦПК України позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені ст.119 ЦПК України. Інакше заява вважається неподаною і повертається позивачу.

Встановлено, що позивач у встановлений строк, не виконав вимоги ухвали судді щодо приведення позову у відповідність з вимогами ЦПК України, таким чином позовну заяву слід вважати неподаною і повернути позивачу.

Керуючись ст. ст. 119, 121 ЦПК України, суддя -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до Кілійської районної державної адміністрації Одеської області, ОСОБА_3 про скасування розпорядження вважати неподаною і повернути позивачу.

Копію ухвали направити позивачу.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області через Кілійський районний суд Одеської області шляхом подачі в 5-денний строк з дня проголошення ухвали апеляційної скарги.

Суддя Кілійського районного суду ОСОБА_4