ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
____________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2017 року Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі: головуючого судді Чернишовой Є.Ю., за участі секретаря Соловей Ж.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Фастові Київської області подання головного державного виконавця Фастівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 без вилучення паспортного документа, -

В С Т А Н О В И В :

Головний державний виконавець звернулась до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документа ОСОБА_2, посилаючись на те, що на виконанні у Фастівському міськрайонному відділі ДВС ГТУЮ у Київській області перебуває виконавче провадження№53203795 з виконання виконавчого листа № 2/381/1856/16, виданого 11.10.2016 року про стягнення в сумі 84589,93 грн. та судового збору в сумі 1378,00 грн. З підстав того, що боржником не вчинено дій спрямованих на виконання рішення суду, просить встановити тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа.

Відповідно до ч.2 ст.377-1 ЦПК України суд розглядає дане подання без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб.

Вивчивши письмові матеріали, суд вважає, що у задоволенні подання необхідно відмовити з огляду на наступне.

Так, судом встановлено, що на виконанні у Фастівському міськрайонному відділі ДВС ГТУЮ у Київській області знаходиться виконавче провадження № 53203795 з виконання виконавчого листа № 2/381/1856/16, виданого 11.10.2016 року про стягнення в сумі 84589,93 грн. та судового збору в сумі 1378,00 грн.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом України від 21 січня 1994 р. № 3857-XII "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України".

Положеннями ст. 6 цього Закону встановлено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли, зокрема, він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням.

Відповідно до п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів;

Згідно вимог ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця або за місцезнаходженням виконавчого округу за поданням приватного виконавця.

За своїм змістом словосполучення "ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)", вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" та у п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження", позначає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду належить з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови "доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання".

Оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 377-1 зазначеного вище Кодексу, згадане подання розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, то саме на останнього покладається тягар доказування.

Інструкція з організації примусового виконання рішень, що набрала чинності з 17 квітня 2012 р. та затверджена наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 р. № 512/5 містить окремий розд. XІІI "Обмеження у праві виїзду за межі України та заборона в'їзду в Україну", в якому передбачено зміст подання державного виконавця при зверненні до суду, яке повинно містити, зокрема, підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань.

Крім того, у поданні зазначено, що державним виконавцем були вчинені необхідні заходи, проте майна, на яке можливо звернути стягнення не виявлено, та державним виконавцем на адресу боржника надсилалися вимога державного виконавця щодо явки до виконавця для надання підтверджуючих документів про сплату боргу.

Відповідно до пояснювальної записки ОСОБА_2 на імя начальника виконавчої служби ОСОБА_1 від 07.02.2017 року, боржник не працевлаштований, на біржі праці не перебуває, не має і ніколи не мав у власності ні рухомого, ні нерухомого майна.

Разом з тим, з поданих матеріалів вбачається, що подання не містить необхідних відомостей, а саме: у поданні відсутні документи, які б свідчили про здійснення відповідних виконавчих дій щодо сплати боржником суми заборгованості, тобто, не зазначено у поданні та не надано доказів до суду, які саме виконавчі дії було проведено державним виконавцем відносно боржника.

Державним виконавцем не надано жодних доказів, що підтверджують ухилення боржника від виконання рішення, більш того, матеріали клопотання лише підтверджують про обізнаність боржника існування боргу та його пояснення щодо відсутності в нього майна та місця роботи. Тобто, фактично вимоги державного виконавця побудовані виключно на інформації, достовірність якої не перевірена.

Зі змісту подання не вбачається обґрунтованості припущення, що вирішення питання про заборону боржникові виїзду за кордон сприятиме виконанню рішення суду та що взагалі є підстави вважати, що боржник має намір виїхати за кордон.

Суд зазначає, що обґрунтовувати підстави обмеження права лише двома складовими: наявністю статусу боржника у виконавчому провадженні та непогашенням боргу в добровільному порядку, що зумовлюють "необхідність у тимчасовому обмеженні права на виїзд за межі України з метою забезпечення повного та своєчасного виконання виконавчих документів" не відповідає вимогам законодавства.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Отже, матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження факту умисного ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням, що передбачено положеннями Законом України "Про виконавче провадження". Крім того, як вбачається із подання, державний виконавець зазначає, що ним були вчинені необхідні заходи, проте майна, на яке можливо звернути стягнення не виявлено, однак підтверджуючі документи вчинення таких дій відсутні в матеріалах справи.

Неповнота вчинення виконавчих дій та відсутність доказів на підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх боргових зобов'язань є підставою для відмови у задоволенні клопотання.

Керуючись ст.377-1 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволені подання головного державного виконавця Фастівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 без вилучення паспортного документа

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Київської області протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Є.Ю.Чернишова