У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

СитнікО.М., Іваненко Ю.Г., СтупакО.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Укргазбанк» про визнання недійсним кредитного договору, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 15 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 16 березня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, у якому зазначав, що 28 травня 2008 року між ним та відповідачем укладено кредитний договір № 130/08, згідно з умовами якого банк зобов'язався надати позивачу кредит у розмірі 22 400 доларів США строком до 27 травня 2018 року зі сплатою 13,8 % річних, комісіями у розмірі 336 доларів США за відкриття позичкового рахунку і 500 грн.

Вказував, що при укладенні кредитного договору він не був ознайомлений з усіма умовами кредитування в обсязі і в порядку, що передбачені Законом України «Про захист прав споживачів». Крім того, банком у позовному провадженні про стягнення заборгованості за кредитом надано додаток до кредитного договору - розрахунок сукупної вартості кредиту. Однак за результатами проведеної експертизи у судовій справі № 299/3265/15-ц встановлено, що позичальник не підписував вказаний додаток. Тобто висновком експертизи встановлено, що банк не повідомив позичальника про сукупну вартість кредиту всупереч положенням ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та постанови Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168. Позивач був ознайомлений лише з тією інформацією, яка була фактично викладена безпосередньо у змісті самого договору, який розроблений відповідачем.

Позивач вказував, що у змісті кредитного договору відсутні встановлені законодавством обов'язкові умови, які необхідні для їх укладення.

Крім того, умови кредитного договору не відповідають вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки вони є несправедливими, а відтак, на підставі наведеного та посилаючись на вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», просив визнати недійсним з моменту укладення з 28 травня 2008 року кредитний договір № 130/08, укладений між ним та ПАТ «Укргазбанк».

Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 15 вересня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 16 березня 2017 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди керувалися тим, що договір споживчого кредиту укладено у письмовій формі та підписано сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; відповідач ознайомив позивача з орієнтовною сукупною вартістю кредиту, реальною процентною ставкою. Крім цього, на підставі власноручної заяви ОСОБА_4 від 01 липня 2008 року, в якій він просив про збільшення йому суми кредитування, банк уклав 08 липня 2008 року з позивачем договір про внесення змін до вказаного кредитного договору, яким збільшив суму кредиту до 30 960 доларів США.

Суди встановили, що у розділі цього договору зафіксовано, що «з врахуванням внесених змін всі інші умови кредитного договору № 130/08 від 28 травня 2008 року залишаються незмінними і обов'язковими до виконання Банком та Позичальником». Зазначене свідчить, що позивача влаштовували усі істотні умови вказаного кредитного договору, він з власної волі просив про збільшення суми кредитування на запропонованих банком умовах.

Згідно з ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про, зокрема, орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту.

Частиною 4 вказаної статті визначено, що у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються, зокрема, детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту.

Суди встановили, що позивач знав і усвідомлював розмір відсоткової ставки, які платежі за кредитом та за нарахованими відсотками йому доведеться сплачувати, які супутні послуги (послуги нотаріуса, страхові платежі) слід сплатити при укладенні кредитної угоди та у період її дії, на протязі якого терміну йому необхідно здійснювати вищеназвані платежі. Додаток № 1 кредитного договору від 28 травня 2008 року № 130/08 - це додаток до кредитного договору, в якому детально розписана вартість кредиту, дати сплати та суми платежів, що підлягають до сплати. У кредитному договорі фактично наявна вся основна вищевказана інформація. Здійснюючи відповідні платежі по кредиту та уклавши з банком додатковий договір про внесення змін до вказаного кредитного договору, позивач погодився на умови його виконання.

Суди обґрунтовано відмовили у позові. Висновки судів узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-1341цс15.

Суди правильно зазначили, що позивачем не надано доказів того, що умови кредитного договору були несправедливими, та ними створений істотний дисбаланс у правах та обов'язках сторін на корить банку.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків судів вони не впливають та їх не спростовують.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судами першої й апеляційної інстанцій при розгляді справи дотримано вимоги закону, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити, а судові рішення залишити без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 15 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 16 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

СитнікО.М. Іваненко Ю.Г. СтупакО.В.