Провадження № 2/127/3826/17
ВІННИЦЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

21 серпня 2017 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді Гуменюка К.П.,

секретаря Подоляк М.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці цивільну справу за позовом Комунального підприємства Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за спожиті послуги з централізованого теплопостачання,

в с т а н о в и в :

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулось КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за спожиті послуги з централізованого теплопостачання.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є організацією, що надає населенню послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, відповідно до умов визначених «Правилами надання послуг населенню з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року за № 630 та Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року за № 1875.

Відповідач, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1/3, регулярно отримуює послуги з централізованого теплопостачання, забезпечені КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго», однак порушуює п. 18 «Правил надання послуг населенню з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» та п. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», у зв'язку з чим станом на 25 квітня 2017 року боржник заборгував позивачу 12 468 грн. 04 коп., з яких борг за спожиті послуги централізованого теплопостачання 9 253 грн. 91 коп., інфляційні 2 810 грн. 77 коп., 3% річних 403 грн. 36 коп.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 20 лютого 2017 року позивачу відмовлено у прийнятті заяви про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за спожиті послуги з централізованого теплопостачання, що і слугувало підставою для звернення до суду у позовному провадженні.

Представник позивача КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги не підтримала, однак, просила суд стягнути з відповідача на користь позивача сплачений при подачі позову судовий збір у розмірі 1 600 грн. 00 коп.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні вимоги позову не визнав та просив суд у їх задоволенні відмовити з підстав зазначених у письмових запереченнях, які містяться у матеріалах справи (а.с. 28-30). Також зазначив, що за адресою: АДРЕСА_1/3 не зареєстрований з 17 серпня 2011 року та послуги з централізованого теплопостачання за даною адресою не отримував та не користувався.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, надавши належну оцінку усім доказам, що є у справі, дійшов висновку про відмову у задоволенні вимог позовної заяви з наступних підстав.

Як було встановлено судом, що відповідно до розрахунку позовних вимог з урахуванням 3% річних та суми втрат від інфляційних процесів заборгованість відповідача ОСОБА_2 перед позивачем за період з квітня 2014 року по квітень 2017 року становить 12 468 грн. 04 коп. (а.с. 8).

Відповідно до договору № 22007058 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, укладеного 29 січня 2008 року між КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» (Виконавець) та ОСОБА_2 (Споживач), відповідно до умов якого виконавець зобов'язався надавати споживачеві - наймачеві (власнику) квартири та членам його сім'ї, а також іншим особам, які фактично проживають у квартирі за адресою: АДРЕСА_1/3, вчасно та відповідної якості послуги з опалення та гарячого водопостачання, а споживач зобов'язався своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки та на умовах, що передбачені цим договором (а.с. 9).

Однак, як вбачається із копії паспорта відповідача ОСОБА_2, останній знятий з реєстрації за адресою: АДРЕСА_2/3 з 17 серпня 2011 року (а.с. 31).

Також даний факт підтверджується довідкою № 2373 від 15 червня 2017 року, видана ПП «Бокуд», зі змісту якої випливає, що ОСОБА_2 був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2/3 з 17 грудня 2004 року по 17 серпня 2011 року (а.с. 38).

З 26 серпня 2011 року відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується довідкою № 3360 від 17 червня 2017 року, видана МКП «ЖЕК № 12» (а.с. 39).

Відсутність заборгованості по комунальних платежах у ОСОБА_2 станом на 16 серпня 2011 року, тобто на момент зняття з реєстрації, за адресою: АДРЕСА_1/3, вбачається із довідки № 126 від 16 серпня 2011 року, видана ПП «Бокуд» (а.с. 32).

З правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-2951цс15 вбачається, що основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обовязки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Субєктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд (стаття 1, частина друга статті 3, стаття 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Згідно із ст. 1 Законом України «Про житлово-комунальні послуги», власником приміщення, будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд є фізична або юридична особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку. Споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Згідно із частиною першою статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Хоч у частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обовязок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобовязані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги вищевикладені докази та пояснення сторін, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки представником позивача в судовому засіданні не надано належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог та не доведено обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, а судом, за результатами розгляду справи, не встановлено підстав, передбачених законодавством, для стягнення з відповідача ОСОБА_2 заборгованості за спожиті послуги з централізованого теплопостачання, оскільки суду не було надано докази того, що відповідач фактично користувався зазначеними послугами.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

В звязку з відмовою в задоволенні позову, понесені позивачем витрати по сплаті судового збору слід залишити без відшкодування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 212 - 215 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

У задоволенні позову Комунального підприємства Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за спожиті послуги з централізованого теплопостачання, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Вінницької області через Вінницький міський суд Вінницької області протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Вінницького міського суду

Вінницької області ОСОБА_3