Справа № 462/744/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

24 липня 2017 року Залізничний районний суд м. Львова в складі: головуючої - судді Румілової Н.М., при секретарі Кіптіла В.М., за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» та ОСОБА_3 про визнання договору поруки припиненою,

В С Т А Н О В И В

Позивач 13.02.2017 року звернулася до суду із позовом, в якому, уточнивши позовні вимоги, просить визнати поруку, що виникла на підставі договору поруки від 16.05.2007 року, укладеної між ВАТ Комерційний банк «Надра», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Надра» та ОСОБА_1 припиненою з 05.11.2009 року. В обґрунтування позову посилалася на те, що 16.05.2007 року між ОСОБА_3 і ВАТ «КБ «Надра» було укладено кредитний договір №51/МБ-45. 16.05.2007 року ОСОБА_1 уклала із ПАТ «КБ «Надра» договір поруки, згідно якого ОСОБА_3 та ОСОБА_1 зобов'язалася відповідати в солідарному порядку за всю суму заборгованості, встановленому на момент подання позову. У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним договором, 03.10.2013 року банком було скеровано на адресу ОСОБА_3 вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором. Зазначила, що рішенням Апеляційного суду Львівської області від 04.05.2017 року позов ПАТ КБ «Надра» задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором №51/МБ-45 від 16.05.2007 року в сумі 92717,87 грн., в решті вимог ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_1 відмовлено. 03.10.2013 року банком було надіслано боржнику та поручителю вимоги про повне виконання зобов'язання, сплати заборгованості процентів, пені та штрафів. Вважає, що оскільки, протягом передбаченого ч.4 ст.559 ЦК України шестимісячного строку від дня настання строку виконання основного зобов'язання кредитор ПАТ «КБ «Надра» не пред'явив вимоги до поручителя, а тому договір поруки від 16.05.2007 року припинив свою дію.

Позивач та її представник в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали з підстав, наведених в позові, просять позов задовольнити.

Відповідач - ПАТ «КБ «Надра», будучи належним чином повідомленим про час, день і місце розгляду справи, не забезпечило явку в судове засідання свого уповноваженого представника, заяви про розгляд справи за їхньої відсутності не подало, про причини неявки не повідомив.

Відповідач - ОСОБА_3, яка була належним чином повідомлена про час, день та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилася, заяви про розгляд справи за її відсутності не подала, про причини своєї неявки суд не повідомила.

Заслухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 16.05.2007 року між ОСОБА_3 і ВАТ «КБ «Надра» було укладено кредитний договір №51/МБ-45 /а.с.8-9/. За умовами договору банк видав кредит позичальнику у сумі 26400 грн. на споживчі потреби строком до 05.05.2009 року зі сплатою за користування кредитом відсотків з розрахунку 30% річних.

У забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором банком із позивачем ОСОБА_1 16.05.2007 року було укладено договір поруки, за умовами якого поручитель бере на себе зобов'язання перед кредитором відповідати по зобов'язанням позичальника, які виникають з умов кредитного договору №51/МБ-45 від 16.05.2007 року і полягають у поверненні до 05.05.2009 року кредиту у сумі 26400 грн. і відсотків за користування кредитними коштами із розрахунку 30% річних за строковим кредитом і 30% річних за простроченим кредитом, сплаті неустойки та відшкодування збитків /а.с.10/.

Відповідно до п.п.2.1. договору поруки, сторони визначають, що у випадку невиконання позичальником взятих на себе зобов'язань по кредитному договору. Поручитель несе солідарну відповідальність перед кредитором нарівні з позичальником за повернення суми кредиту, нарахованих відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій.

В п.п.4.1. встановлено, що договір поруки вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання позичальником та/або поручителем забезпеченого зобовязання.

У відповідності до ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Згідно положень ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ч.1 ст.251, ч.1 ст.252 ЦК України строком є певний період у часі, зі сплином якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення і визначається він роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а не посилається на подію, яка має настати. Вказівкою на подію, яка має неминуче настати, визначається термін певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення(ч.2 ст.251, ч.2 ст.252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні ст.251, ч.4 ст.559 ЦК України, тому строки поруки вказаними договорами не встановлені, відтак підлягають застосуванню норми ч.4 ст.559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Згідно ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Строки дії поруки, які передбачені ч.4 ст.559 ЦК України, не є строками захисту порушеного права, а строками існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

У разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за основним договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

За умови пред'явлення банком боржнику й поручителю вимог про дострокове виконання зобов'язання з повернення кредиту, змінюється в односторонньому порядку строк виконання основного зобов'язання й порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя протягом шести місяців відзміненої дати виконання основного зобов'язання (правова позиція Верховного Суду України, викладена в постанові від 24.09.2014 року у справі № 6-106цс14).

Сама по собі умова договору від 16.05.2007 року про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань (п.4.1.) не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам ст.252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі ст.526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні ч.4 ст.559 ЦК України словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Отже, виходячи з положень другого речення ч.4 ст.559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч.2 ст.1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Зазначена вище позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року № 6-53цс14 та 6-125цс14, які в силу положень ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить норму права, про перегляд якої йдеться, та для всіх судів України.

Зі змісту договору поруки суд встановив, що цим договором не визначено строк в розумінні ст.251, ч.4 ст.559 ЦК України, після закінчення якого порука припиняється, тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми ч.4 ст.559 ЦК України щодо припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 04.05.2017 року позов ПАТ КБ «Надра» задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором №51/МБ-45 від 16.05.2007 року в сумі 92717,87 грн.

Як вбачається із матеріалів справи та рішення Апеляційного суду Львівської області від 04.05.2017 року банком скеровано вимогу до позичальника ОСОБА_3 03.10.2013 року, та 20.11.2013 року подано позов про стягнення заборгованості. При цьому Апеляційним судом встановлено, що на момент пред'явлення позовних вимог до поручителя ОСОБА_1 (станом на 13.01.2014 року), порука була припинена, а в суду першої інстанції не було правових підстав для стягнення заборгованості з поручителя ОСОБА_1

Згідно положень ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, протягом передбаченого ч.4 ст.559 ЦК України шестимісячного строку від дня настання строку виконання основного зобов'язання, який має преклюзивний характер, із закінченням якого матеріальне право кредитора не підлягає судовому захисту, кредитор ПАТ «КБ «Надра» не пред'явив вимоги до поручителя, а тому на момент пред'явлення позовних вимог до поручителя ОСОБА_1 договір поруки від 16.05.2007 року припинив свою дію.

Відповідно до вимог ст.1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Право на судовий захист передбачається ст.55 Конституції України. Згідно із ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, указана норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов'язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у статті 16 ЦК України.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 16 ЦК України одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що в рівній мірі означає як наявність права, так і його відсутність або й відсутність обов'язків.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (частина третя статті 16 ЦК України).

За змістом статей 559, 598 ЦК України припинення зобов'язання поруки означає такий стан сторін правовідношення, при якому в силу передбачених законом обставин суб'єктивне право й кореспондуючий йому обов'язок перестають існувати.

Ужитий законодавцем у частині першій статті 559 ЦК України термін «порука» використовується в розумінні зобов'язального правовідношення поруки, з припиненням якого втрачає чинність договір поруки.

Звертаючись до суду з позовом за захистом своїх порушених прав, поручитель ОСОБА_4 посилався на невизнання банком його права, передбаченого частинами першою, четвертою статті 559 ЦК України, на припинення поруки у зв'язку зі спливом шестимісячного строку від дня настання строку виконання основного зобов'язання та заявлення вимог після спливу цього строку.

Звернення особи до суду з позовом про визнання поруки припиненою, на підставі статті 559 ЦК України не є необхідним, проте такі вимоги підлягають розгляду судом у разі наявності відповідного спору.

Отже, виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обов'язків сторін (статті 3, 12-15, 20 ЦК України; статті 3-5, 11, 15, 31 ЦПК України) необхідно дійти висновку про те, що кредитор не визнає права поручителя, передбаченого ч.ч. 1, 4 ст.559 ЦК України, на припинення зобов'язання за договором поруки, оскільки звернувся 11.03.2015 року з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, в тому числі з поручителя, таке право підлягає захисту судом за позовом поручителя шляхом визнання його права на підставі п.1 ч.2 ст.16 ЦК України.

Зі змісту ст.10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу - обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Згідно ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Виходячи із наведеного, суд дійшов висновку про те, що порука ОСОБА_1 є припиненою з підстав, передбачених ч.4 ст.559 ЦК України, оскільки строк дії договору поруки, укладеного між банком і ОСОБА_1 не встановлений (умови договору про те, що він діє до повного припинення зобов'язань боржників за основними договорами, не є встановленням строку дії договору поруки), а кредитор не пред'явив вимоги до поручителя протягом шестимісячного строку від дня настання строку виконання основного зобов'язання, тому вважає, що позов ОСОБА_1 є підставним, ґрунтується на законі і такий слід задовольнити, захистивши права позивача.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому на користь позивача підлягає стягненню з кожного із відповідачів по 320 грн. судового збору, сплаченого позивачем при подачі позову /а.с.5/.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В

Позов задовольнити.

Визнати поруку, що виникла на підставі договору поруки від 16.05.2007 року, укладеної між Відкритим акціонерним товариством Комерційний банк «Надра», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Надра» та ОСОБА_1 припиненою з 05.11.2009 року.

Стягнути із Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 по 320 грн. судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до Апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м.Львова шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя /підпис/ Н.М.Румілова

Копія вірна.

Суддя: Н.М.Румілова