У Х В А Л А

14 серпня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Сімоненко В.М.,

Гуменюка В.І., Романюка Я.М.,

розглянувши заяву приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 квітня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_4 до приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення вихідної допомоги при звільненні, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 березня 2016 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 травня 2016 року, позов ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі - ПрАТ «ЦГЗК») на користь ОСОБА_4 вихідну допомогу в сумі 3 тис. 962 грн 20 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 15 тис. 372 грн 8 коп. та моральну шкоду в сумі 1 тис. грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 квітня 2017 року касаційну скаргу ПрАТ «ЦГЗК» відхилено, рішення судів попередніх судових інстанцій залишено без змін.

14 липня 2017 року ПрАТ «ЦГЗК» звернулося до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 квітня 2017 року з передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме статті 233 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).

На підтвердження зазначеної підстави подання заяви про перегляд судового рішення ПрАТ «ЦГЗК» посилається на ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 червня 2015 року, в якій, на думку заявника, по-іншому застосована зазначена норма матеріального права.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з огляду на таке.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У судовому рішенні, про перегляд якого подано заяву суд касаційної інстанції погодився з висновками судів попередніх судових інстанцій про наявність правових підстав для стягнення з відповідача одноразової допомоги у зв'язку з виходом на пенсію, оскільки така допомога передбачена Галузевою угодою та відноситься до заробітної плати, тому відповідно до частини другої статті 233 КЗпП України право працівника на звернення до суду за захистом своїх прав щодо виплати одноразової допомоги не обмежено будь-яким строком.

Натомість у наданій для порівняння ухвалі від 5 червня 2015 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ погодився з висновками судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для стягнення з відповідача одноразової допомоги у зв'язку з виходом на пенсію, оскільки звільнення позивача з роботи відбулося з підстав, не передбачених Колективним договором. При цьому положення статті 233 КЗпП України до спірних правовідносин не застосовувались.

Отже, надані заявником для порівняння судові рішення не можуть бути прикладом неоднакового застосування судами касаційної інстанції норм матеріального права, оскільки висновки зазначені у цих судових рішеннях та в ухвалі, про перегляд якої подано заяву, ґрунтуються на різних фактичних обставинах, встановлених судами.

За таких обставин вважати заяву ПрАТ «ЦГЗК» обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення вихідної допомоги при звільненні, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди за заявою приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 квітня 2017 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.М. Сімоненко

В.І. Гуменюк

Я.М. Романюк