АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Справа № 686/2873/16-ц
Провадження № 22-ц/792/1418/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі:головуючої-судді ОСОБА_1,

суддів Гринчука Р.С., Костенка А.М.,

секретар Задвірний В.І.,

з участю представника відповідача,

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 червня 2017 року.

Заслухавши доповідача, пояснення учасника процесу, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

В лютому 2015 року ОСОБА_2, звертаючись до суду з цим позовом до ОСОБА_3, вказував, що між сторонами укладено договори позики грошових коштів у формі письмових розписок, відповідно до яких ОСОБА_2 позичив ОСОБА_3 19.08.2011 року - 3 000 дол.США., 07.12.2011 року - 1 920 дол.США., 03.12.2012 року - 5 216 дол.США. 29.12.2014 року він звертався до відповідача із письмовою вимогою про повернення грошових коштів в сумі 10 136 дол.США, однак ОСОБА_3 відмовилась повернути борг. Тому просив суд стягнути з ОСОБА_3 10 136 дол.США основного боргу, 309,08 дол.США -3% річних та 4 390,20 дол.США інфляційних нарахувань на підставі ч.2 ст. 625 ЦК, 2 668,96 дол.США процентів по курсу НБУ станом на 29.02.2016 року на підставі ст. 1048 ЦК.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 червня 2017 року в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 вважає рішення суду необґрунтованим, незаконним, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким його позовну заяву задовольнити. Посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, а також неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права. На думку апелянта, суд не врахував, що надані розписки підтверджують отримання відповідачкою від нього коштів у борг. Судом не враховано вимоги ст. 1049 ЦК України, за якою позика має бути повернута позичальником протягом 30 днів від дня предявлення вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відтак у встановлений позивачем строк відповідач не виконав обовязок щодо повернення коштів.

В засідання апеляційного суду апелянт та його представникдо суду не з'явились, надіслали досуду заяву про розгляд справи у їх відсутності та підтримали апеляційну скаргу з викладених у ній мотивів.

Представник відповідача просив відхилити апеляційну скаргу як безпідставну.

Колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ч. 1 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Так, встановлено, що згідно письмових розписок 19.08.2011 року ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_2 кошти в сумі 3 000 доларів США, 07.12.2011 року ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_2 1 920 доларів США, 03.12.2012 року ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_2 кошти в сумі 5 216 доларів США про що свідчать розписки наявні в матеріалах справи (а.с.5,6,7).

29.12.2014 року ОСОБА_2 звернувся до ОСОБА_3 із письмовою вимогою про повернення грошових коштів в сумі 10136 дол. США (а.с.8), яку вона відмовилася отримати. Надані за розписками кошти в загальній сумі 10136 доларів США ОСОБА_3 досі не повернула ОСОБА_2

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи і фактично не оспорюються сторонами.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що відповідач отримала від ОСОБА_2 10136 доларів США, проте не брала на себе обовязку повернення йому цих коштів.

Так, згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Позивач, стверджуючи про існування між сторонами правовідносин, що виникли з договорів позики, посилався на письмові розписки від 19.08.2011 року, 07.12.2011 року, 03.12.2012 року, згідно яких ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_2 кошти в сумі відповідно 3 000 доларів США, 1 920 доларів США, та 5 216 доларів США.

Цю обставину (існування зобовязання щодо повернення цих коштів як отриманої позики) заперечує сторона відповідача, відтак вона підлягала доказуванню позивачем в силу ст.ст. 10, 60, 61 ЦПК України.

За змістом ст.ст. 1046, 1047 ЦК України вказані розписки на підтвердження укладення договору позики між сторонами мали б містити, окрім даних про одержання коштів стороною від іншої сторони, також зобовязання одержувача коштів їх повернути надавачу чи, принаймні, посилання на отримання коштів у борг.

Отже, за відсутності таких даних у розписках ОСОБА_3, позивач не довів достатніми і допустимими доказами факт надання вказаних коштів відповідачці на умовах позики із зобовязанням іншої сторони їх повернути, відтак суд першої інстанції обґрунтовано виходив з недоведеності заявлених вимог.

Доводи апеляційної скарги не спростовують наведених висновків суду.

При цьому колегія суддів констатує, що представник відповідача, заперечуючи існування правовідносин позики між сторонами на підставі наявних розписок, не навів інших підстав одержання цих коштів відповідачкою від ОСОБА_2

Отже, за таких обставин, грошові кошти в загальній сумі 10136 доларів, отримані ОСОБА_3 від ОСОБА_2 за письмовими розписками від 19.08.2011 року, 07.12.2011 року, 03.12.2012 року, набуті відповідачкою без достатніх правових підстав.

За змістом ч.ч.1-2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це майно. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як на підставу заявленого позову позивач посилався на факт укладення між сторонами договорів позики, які не виконано відповідачкою, проте не на безпідставне набуття нею коштів, що належать його на праві власності.

Відтак, виходячи з принципу диспозитивності цивільного процесу, колегія суддів позбавлена процесуальної можливості вирішувати спір, виходячи з інших обставин, не були підставою позову.

Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313- 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча /підпис/

Судді /підписи/

З оригіналом згідно

Суддя Апеляційного суду Л.М.Грох

Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_4 Провадження № 22-ц/792/1418/17

Доповідач: Грох Л.М. Категорія:19,27