Провадження № 2/522/5107/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.07.2017 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді Нікітіної С.Й.

при секретарі - Віноградовій І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Одеси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа приватний нотаріус ОМНО Борисова Ніна Вадимівна про визнання договору дарування недійсним,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом і просить визнати недійсним договір дарування 3/5 часток квартири АДРЕСА_1, укладений 02.07.2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Борисовою Ніною Вадимівною, реєстровий № 1288.

При цьому позивач посилається на те, що ОСОБА_1 з 1974 року проживає в квартирі АДРЕСА_1.

Вказана квартира приватизована в 2000 році п'ятьма особами, після чого її власниками (по 1/5 частині) стали ОСОБА_1, ОСОБА_4 яка померла в 2014 році, ОСОБА_5 яка померла в 2005 році, ОСОБА_6, ОСОБА_7

У 2007 році ОСОБА_4 успадкувала 1/5 частину, яка належала ОСОБА_5, а в 2015 році позивач успадкувала 2/5 частини квартири, що належали ОСОБА_4

Після смерті ОСОБА_4, яка є донькою позивача, відповідач обманом схилила ОСОБА_1 до укладення договору дарування належних їй 3/5 часток вказаної квартири на користь ОСОБА_2, а ОСОБА_1 помилково вважаючи, що укладає договір довічного утримання, підписала договір дарування і наразі вважає, що цим її права та законні інтереси буди порушені.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_8 позовні вимоги довірителя підтримав, просив задовольнити повністю.

В судовому засіданні адвокат в інтересах відповідача ОСОБА_9 позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні, посилаючись на те, що позивач, укладаючи спірний договір, цілком усвідомлювала його природу та правові наслідки.

Суд, проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, знаходить позов ОСОБА_1 не обґрунтованим, не доведеним і таким, що не підлягає задоволенню.

При цьому суд виходить з наступного.

ОСОБА_1 з 1974 року проживає в квартирі АДРЕСА_1. Вказана квартира приватизована в 2000 році п'ятьма особами, після чого її власниками (по 1/5 частині) стали ОСОБА_1, ОСОБА_4 яка померла в 2014 році, ОСОБА_5 яка померла в 2005 році, ОСОБА_6, ОСОБА_7

У 2007 році ОСОБА_4 успадкувала за заповітом 1/5 частину, яка належала ОСОБА_5, а в 2015 році позивач успадкувала за законом 2/5 частини квартири, що належали ОСОБА_4

Після смерті ОСОБА_4, яка є донькою позивача, відповідач ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклали договір дарування належних останній 3/5 часток вказаної квартири на користь ОСОБА_2

Позивач зазначає, що вона уклала договір дарування, помилково вважаючи, що укладає договір довічного утримання і наразі вважає, що цим її права та законні інтереси буди порушені так як відповідач відмовляється надавати позивачеві допомогу в побутовій та медичній сфері життя останньої.

Відповідно до ч.3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Відповідно до ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Суд знаходить, що предметом доказування в даному випадку є факт помилки позивача, щодо природи даного правочину, тобто помилки щодо оплатності чи безоплатності даного правочину, в результаті чого його можна розуміти як довічне утримання чи дарування, відповідно.

В судовому засіданні встановлено та підтверджено раніше наданими поясненнями самої позивачки, що вона, укладаючи спірний договір дарування, розуміла, що з правової точки зору вона нічого не отримує взамін подарованих часток квартири, однак була впевнена в добропорядочності відповідача щодо того, що їй в подальшому буде надаватися необхідна допомога в побутовій та медичній сфері життя.

Суд знаходить, що встановленими по справі фактичними обставинами, підтверджено відсутність помилки позивача ОСОБА_1 яка має істотне значення щодо природи вчиненого правочину, тобто укладенго договору дарування, а тому робить висновок про необґрунтованість вимог позивача і відмовляє у їх задоволенні.

Керуючись ст.ст. 203, 204, 215, 229, 717, 744 ЦК України, ст.ст. 213-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування 3/5 часток квартири АДРЕСА_1, укладеного 02.07.2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Борисовою Ніною Вадимівною, реєстровий № 1288 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Приморського районного суду м. Одеси апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня виготовлення його вмотивованої частини.

Суддя:

20.07.2017