Номер провадження: 22-ц/785/5709/17
Головуючий у першій інстанції Мазун І. А.
Доповідач Журавльов О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.08.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Комлевої О.С., Кравця Ю.І.,

при секретарі Ліснік Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовом товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» до ОСОБА_2, треті особи - Моторне (транспортне) страхове бюро України, ОСОБА_3 про визнання договору страхування недійсним, за апеляційною скаргою представника товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» - Борзенкової Юлії Миколаївни на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 29 лютого 2016 року,

встановила:

У травні 2015 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» звернулося до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 16.02.2015 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» було отримано повідомлення від ТОВ «Фірма «Одяг» про ДТП, що сталося 13.02.2015 року о 12 год. 40 хв. в м. Одеса, за участю транспортного засобу «Хюндай», д.н.з. НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2 і транспортного засобу «Субару», д.н.з. НОМЕР_2, під керуванням водія ТОВ «Фірма «Одяг» ОСОБА_5

Разом із повідомленням позивачу було надано копію поліса обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії №АС/6903108, проте зазначений бланк поліса було передано ОСОБА_3, начальнику управління страхування в м. Одесі та Одеській області 18.02.2014 року за актом передачі полісів № АГ00116.

Станом на 25.04.2015 року бланк № АС/6903108 втрачено, інформацію про що було подано в Моторне (транспортне) страхове бюро України, а також було опубліковано відповідне повідомлення в газеті «Урядовий кур'єр» 21.10.2014 року № 194.

ТДВ СК «Альфа-Гарант» не надходило жодної інформації про його реалізацію, також не надходило за ним грошових коштів в якості сплати страхового платежу.

Оскільки бланк поліса АС/6903108 було втрачено і відповідно він не укладався ТДВ СК «Альфа-Гарант» з жодною особою, просили визнати договір страхування недійсним.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 29 лютого 2016 року в задоволенні позовних вимог ТДВ СК «Альфа-Гарант» відмовлено.

Зазначене рішення суду оскаржує в апеляційному порядку ТДВ СК «Альфа-Гарант» через представника Борзенкову Ю.М. В скарзі з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставиться питання про скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позову.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та заперечень на неї, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що 08.03.2014року між сторонами було укладено договір страхування, оформлений полісом №АС/6903108 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, за яким ОСОБА_2 застрахував свою цивільно-правову відповідальність, як володільця автомобіля HYUNDAI, державний номерний знак НОМЕР_1, відповідно до умов якого ОСОБА_2, як страхувальник, зобов'язався сплатити на користь ТДВ СК «Альфа-Гарант» (страховика) страховий платіж взамін зобов'язання останнього протягом одного року відшкодовувати завдану третім особам шкоду під час дорожньо-транспортної пригоди, яка відбудеться за участю забезпеченого транспортного засобу HYUNDAI, державний номерний знак НОМЕР_1.

На підтвердження укладення договору страхування відповідачеві 08.03.2014 року було видано поліс №АС/6903108, в якому зазначено, що страховий платіж в сумі 421,34 грн. сплачений 08.03.2015року о 11.05 годин.

16.02.2015 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» було отримано повідомлення від ТОВ «Фірма «Одяг» та від ОСОБА_2 про ДТП, що сталося 13.02.2015 року о 12 год. 40 хв. в м. Одеса, за участю транспортного засобу «Хюндай», д.н.з. НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2 і транспортного засобу «Субару», д.н.з. НОМЕР_2, під керуванням водія ТОВ «Фірма «Одяг» ОСОБА_5

Як на підставу задоволення своїх вимог позивач послався на те, що спірний договір не відповідає внутрішній волі позивача, був укладений особою, яка не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності представника позивача, що бланк страхового полісу не був реалізований та страхувальником не було внесено страховий платіж.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про страхування» від 07 березня 1996 року (з відповідними змінами) договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Згідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно ст. 981 ЦК України договір страхування укладається в письмовій формі. Договір страхування може укладатися шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката).

Відповідно до ст. 982 ЦК України істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов'язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства.

Статтею 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

На підтвердження факту укладення договору страхування відповідач надав суду оригінал полісу №АС/6903108 обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, зі змісту якого вбачається, що сторони під час укладення договору страхування дійшли згоди з усіх істотних умов договору, даний договір містить необхідні реквізити, в тому числі підпис страхувальника і агента страховика та печатку страховика.

Встановлене спростовує доводи позивача щодо фактичного не укладення договору страхування між сторонами, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.

Згідно ст. 983 ЦК України договір страхування набирає чинності з моменту внесення страхувальником першого страхового платежу, якщо інше не встановлене договором.

Відповідно до ст. 998 ЦК України договір страхування є нікчемним або визнається недійсним у випадках, встановлених цим Кодексом. Договір страхування також визнається судом недійсним, якщо: 1) його укладено після настання страхового випадку; 2) об'єктом договору страхування є майно, яке підлягає конфіскації.

Наслідки недійсності договору страхування визначаються відповідно до положень про недійсність правочинів, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1, ч. 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності та волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Посилання позивача як на підставу задоволення своїх вимог на те, що спірний договір старахування від імені позивача був укладений якоюсь фізичною чи юридичною особою, яка не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності представника позивача, є необґрунтованим та спростовується дослідженими в судовому засіданні доказами.

За актом передачі полісів №АГ00116 від 18.02.2014 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» передало бланки полісів добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів в тому числі бланк полісу АС/6903108 - начальнику управління страхування в м. Одесі та Одеській області ОСОБА_3, який на момент укладення спірного договору страхування перебував у трудових відносинах з позивачем та обіймав посаду начальника управління страхування в м. Одесі та Одеській області, і що відповідно до положення про Управління страхування в м. Одесі та Одеської області основним завданням та функцією Управління були організація та здійснення страхування в регіоні, та з врахуванням того, що на дату укладення договору страхування з ОСОБА_7 у начальника управління страхування в м. Одесі та Одеській області ОСОБА_3 знаходилася кругла печатка «Для договорів №44», яка міститься на договорі страхування, то суд дійшов до правильного висновку, що спірний договір страхування був укладений уповноваженою особою страховика, який мав необхідний обсяг цивільної дієздатності представника позивача.

Посилання апеляційної скарги на невідповідність договору страхування ч. 3 ст. 203 ЦК України також є необґрунтованими, оскільки з полісу №АС/6903108 обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів вбачається, що від імені страховика його підписано агентом. Строк його дії починається з 00 годин 00 хвилин 09.03.2014 року до 08.03.2015 року. Страховий платіж у розмірі 421,34 грн. сплачено 08.03.2014 року. Також вказано, що договір набирає чинності з початку зазначеного строку його дії, в примітці зазначено, що страхувальнику видано спеціальний знак АС №6903108.

Наведене свідчить про те, що сторонами в договорі страхування узгоджені усі істотні умови та містяться всі необхідні реквізити.

Враховуючи встановлене, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для відмови ТДВ СК «Альфа-Гарант» у задоволенні позову. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги про порушення прав апелянта є необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення.

Докази та обставини, на які посилається апелянт в скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. 213-214 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Суди розглядають цивільні справи відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Згідно ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести допустимими та належними доказами ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Наявність чи відсутність наведених обставин та можливість встановлення відповідних фактів суд вирішує відповідно до положень ст. ст. 10, 11, 27, 57-60 ЦПК України, за якими сторони при вирішенні справи зобов'язані довести перед судом ті обставини, на які вони посилаються як на підстави їх вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 11 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно ч. 1 п. 1 ст. 307 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, судова колегія,

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» - Борзенкової Юлії Миколаївни відхилити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 29 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції з дня набрання нею законної сили.

Головуючий О.Г.Журавльов

Судді

О.С.Комлева

Ю.І.Кравець