АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 642/8265/15-ц Головуючий 1 інстанції Пашнєв В.Г.
Провадження № 22ц/790/4232/17 Доповідач: Коваленко І.П.
Категорія: спори про не договірні зобов'язання
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Коваленко І.П

суддів Овсяннікової А.І., Сащенко І.С.

при секретарі Дмитренко А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі його представника ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 17 травня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа - Департамент державної будівельної інспекції у Харківській області про знесення побудованих житлової прибудови, прибудов та гаражу,-

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа - Департамент державної будівельної інспекції у Харківській області про знесення побудованих житлової прибудови, прибудов та гаражу.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що він є власником 23/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1. Відповідач також є власником 23/100 частин вказаного домоволодіння, право власності на 54/100 частин будинку наразі не оформлене. Частки співвласників будинку в натурі не виділені, користування домоволодінням відбувається за усною домовленістю між співвласниками. Право власності на земельну ділянку, яка знаходиться під будинком, надвірними будівлями і спорудами, співвласниками будинку не оформлено. Земельна ділянка належить територіальній громаді міста Харкова. Порядок користування земельною ділянкою не визначений. Відповідач самочинно побудував на прибудинковій території житлову прибудову літ. «А3-1», прибудову літ. «а7», прибудову літ. «а8» та гараж літ. «О». Таке самочинне будівництво здійснене з грубим порушенням містобудівних, екологічних, протипожежних, санітарних норм і правил, що порушує його право у користуванні та розпорядженні майном.

У зв'язку з цим, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив суд знести самочинно побудовані житлову прибудову літ. «А3-1», прибудову літ. «а7», прибудову літ. «а8», гараж літ. «О» та зливну яму № 6, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала, надала до суду заперечення, в яких зазначила, що житлова прибудова літ. «А3-1», прибудова літ. « а7», прибудова літ. «а8», гараж літ. «О» та зливна яма № 6, які розташовані за адресою : АДРЕСА_1 будь-яких прав позивача не порушують, оскільки домоволодіння АДРЕСА_1 належить співвласникам на праві спільної часткової власності без виділення часток кожного в натурі. На теперішній час вказана земельна ділянка перебуває у спільному користуванні співвласників, не приватизована та є власністю територіальної громади в особі міської ради, порядку щодо користування ділянкою між сторонами також не визначено. А тому, питання щодо обслуговування житлових та надвірних будівель на земельній ділянці, яка знаходиться у спільному користуванні співвласників може бути вирішено лише шляхом пред'явлення позову про встановлення порядку користування земельною ділянкою.

Рішенням Ленінського районного суду м.Харкова від 17 травня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в особі його представника ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість рішення, ухваленого з порушенням вимог матеріального та процесуального права, на невідповідність висновків суду фактичним обставинам по справі.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є власниками по 23/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 (а.с.9-12, 22-24 т.1).

Інші 56/100 частини домоволодіння АДРЕСА_1 перебувають у користуванні ОСОБА_5, який після смерті своєї бабусі ОСОБА_6 спадкові права належним чином не оформив, права власності на зазначену частину домоволодіння не набув, що не заперечується сторонами.

За приписами ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спірним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згідно із Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на праві приватної спільної часткової власності зареєстровано 23/100 частини житлового будинку АДРЕСА_1, саме: житловий будинок літ. А-1 з прибудовами А1-1, а5, а7, а10; надвірні будівлі та споруди: літня кухня літ. Ж; вбиральня літ. И; льох літ Д, літ Н; огорожа № 1,2,3,4,5,9; зливна яма № 6, 7, замощення І. (т. 3 а.с. 44 ); за ОСОБА_1 зареєстровано на праві приватної спільної часткової власності 23/100 частини житлового будинку АДРЕСА_1, саме: житловий будинок літ. А-1 з прибудовами А1-1, а5, а7, а10; надвірні будівлі та споруди: літня кухня літ. Ж; вбиральня літ И; льох літ Д, літ Н; огорожа № 1,2,3,4,5,9; зливна яма № 6, 7, замощення І.(т.1 а.с. 13)

Відповідно до технічного паспорту від 16.07.2015р. загальна площа земельної ділянки під будинком, господарськими прибудовами та садом складає 722 м2, що виділялись Договором про право забудування участку землі від 25.02.1939 року (т.1 а.с. 166).

Як на підставу позовних вимог ОСОБА_1 вказував, що відповідачем на прибудинковій території домоволодіння АДРЕСА_1 самочинно побудовані житлову прибудову літ. «А3-1», прибудову літ. «а7», прибудову літ. «а8», гараж літ. «О» та зливну яму № 6, що порушує його права, як співвласника вказаного домоволодіння.

Обґрунтовуючи позовні вимоги щодо знесення самочинно побудованих прибудов до житлового будинку АДРЕСА_1, позивач зазначає про порушення його прав щодо користування земельною ділянкою відповідно до ст. 391 ЦК України та ч. 2 ст. 152 ЗК України.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно вимог ст.. 152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Як встановлено у судовому засіданні та не заперечується сторонами, на теперішній час вказана земельна ділянка, на якій здійснено самочинне будівництво, не приватизована та є власністю територіальної громади в особі міської ради, порядку щодо користування ділянкою між сторонами також не визначено.

Вказана земельна ділянка перебуває у спільному користуванні співвласників, тобто існує як єдиний масив без визначення порядку користування між ними.

З огляду на вищенаведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем не доведено наявність порушення його права користування земельною ділянкою з боку відповідача.

Також колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції стосовно того, що подання позивачем позову про знесення самочинно побудованих прибудов з підстав порушення його прав як власника частини домоволодіння та прав щодо користування земельною ділянкою є передчасним з огляду на те, що на сьогоднішній день між сторонами не вирішено питання щодо порядку користування земельною ділянкою та виділення в натурі часток домоволодіння.

Крім того, частина 7статті 376 ЦК України, передбачає, що у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Отже, покладення судом на особу обов'язку знести нерухоме майно за її рахунок можливе за наявності в сукупності принаймні наступних умов, а саме: будівництво нерухомого майна здійснено саме цією особою; перебудова цього об'єкта є неможливою або особа відмовилась здійснити таку перебудову; наявне порушення прав інших осіб або суперечність суспільним інтересам.

Пункт 5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» вказує, що у випадках порушення прав інших осіб (окрім органів державної влади або місцевого самоврядування) право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті376та стаття391 ЦК).

Пунктом 22 Постанови Пленуму ВССУ № 6 визначено, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Як слідує зі змісту постанови Верховного Суду України від 19 листопада 2014 року по справі № 6-180цс14 у спорі про знесення самочинного будівництва, позивач, звертаючись з позовом про захист порушених прав власника, не пов'язаних з позбавленням володіння власністю або вказаних прав, які з достатньою вірогідністю будуть порушені в майбутньому внаслідок незаконного будівництва іншої особи (ст.ст. 376, 391, 396 ЦК України) повинен довести, а суд встановити не тільки факт зведення відповідачем будівлі (споруди) з порушенням вимог закону, зокрема будівельних, санітарних, інших норм та правил, а й факт порушення внаслідок будівництва (реальної можливості порушення) прав, свобод чи інтересів самого позивача, що в сукупності є підставами для захисту його права, оскільки сам по собі факт незаконності будівництва не є достатньою підставою для задоволення позову.

Як вбачається з висновку судової будівельно-технічної експертизи № 8659 від 23.12.2016р.перепланування та переобладнання самочинно побудованих прибудов для приведення у відповідність до вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва можливе. Надано перелік необхідних перепланувань та переобладнань.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем не доведено, що без знесення самовільної прибудови, що є виключним засобом захисту порушеного права, подальша експлуатація як всього житлового будинку в цілому, так і окремих його частин є неможливою або такою, що в значній мірі порушує права співвласників.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду законне і обґрунтоване, постановлено з дотриманням вимог матеріального в процесуального права і підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

На підставі наведеного та керуючись п.1ч.1 ст.307, 308, 313, п.1 ч.1 ст.314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі його представника ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 17 травня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді