Номер провадження: 22-ц/785/5220/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.08.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Кононенко Н.А.,

ОСОБА_2,

за участю секретаря Цихиселі Л.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 15 березня 2017 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного Товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановила:

26.08.2015 року позивач ПАТ «Перший український міжнародний банк» (далі ПАТ «ПУМБ») звернулось із вищезазначеним позовом, який був уточнений 24.01.2017 року (т.1, а.с.202-207), мотивуючи свої вимоги тим, що 17.12.2007 року між ЗАТ «Перший український міжнародний банк», правонаступником якого є ПАТ «ПУМБ» та ОСОБА_3 укладений кредитний договір №5953288, за умовами якого банк надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 300 000,00 доларів США на строк до 17.12.2027 року зі сплатою за користування кредитом 12,90 % річних (далі Кредитний договір).

Посилаючись на порушення ОСОБА_3 умов Кредитного договору, позивач, уточнивши в процесі розгляду справи позовні вимоги, просив стягнути на свою користь наявну за Кредитним договором заборгованість у загальному розмірі 561 048, 86 доларів США, яка складається з наступних складових:

- 291 129, 22 доларів США заборгованість за основною сумою кредиту;

- 59 608,13 доларів США проценти за користування кредитними коштами за період з 20.07.2008 року по 10.02.2010 року;

- 96 705,74 доларів США - проценти за користування кредитними коштами за період з 11.02.2010 року по 25.08.2012 року;

- 113 605,77 доларів США - проценти за користування кредитними коштами за період з 26.08.2012 року по 25.08.2015 року;

- 202 800,00 грн. штраф за порушення умов п. 4.3.1 кредитного договору;

- 221 999,87 доларів США, що підлягає стягненню у гривнях пеня.

Окрім того, банк просив присудити на свою користь понесені судові витрати на оплату судового збору.

Відповідач та її представник в процесі розгляду справи позов не визнали.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 15 березня 2017 року позовні вимоги ПАТ «ПУМБ» були задоволені частково, та було стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «ПУМБ» заборгованість за Кредитним договором №5953288 від 17.12.2007 року, яка складається із наступних складових:

- 109 989, 06 доларів США, що еквівалентно 2 958 705, 11 грн. - заборгованість за відсотками;

- 10 129,29 доларів США, що еквівалентно 272 477, 90 грн. пеня;

- 202 800 грн. штраф.

В решті позову було відмовлено.

04 травня 2017 року від ОСОБА_3 поштою надійшла апеляційна скарга на зазначене вище рішення суду, в якій апелянт ставить питання про його скасування, із ухваленням нового - про відмову у задоволенні позовних вимог ПАТ «ПУМБ», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ті обставини, що 17.12.2007 року між ЗАТ «ПУМБ», правонаступником якого є ПАТ «ПУМБ», і відповідачем ОСОБА_3 був укладений Кредитний договір, та те, що ОСОБА_3 порушили його умови, підтверджені матеріалами справи та визнані сторонами, а тому у відповідності до ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню.

З цих же підстав не підлягають доказуванню ті обставини, що між вказаними сторонами в той же день, 17.12.2007 року був укладений також договір іпотеки № б/н від 17.12.2007 року, згідно якого відповідач ОСОБА_3 передала в іпотеку банку земельну ділянку №39 площею 0,17 га, розташовану по вул. Маячна, Овідіопольського району, Одеської області.

Крім того, зазначені обставини підтверджені заочним рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 06.10.2010 року, яке набрало законної сили, та яким з ОСОБА_3 на користь банку стягнута заборгованість по Кредитному договору в розмірі 337 496, 73 доларів США, пеня та відсотки в розмірі 120 101, 20 грн., шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки та шляхом продажу земельної ділянки на прилюдних торгах.

З підстав викладеного та у відповідності до ч.3 ст. 61 ЦПК України вказані обставини також вважаються встановленими і не підлягають доказуванню

Спірними в даному випадку є питання стосовно того, чи маються підстави на даний час повторно стягувати з відповідача на користь позивача кредитну заборгованість, відсотки за користування кредитом, неустойки, застосування строку позовної давності.

Ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції виходив із того, що повторне стягнення кредитної заборгованості, яка вже стягнута за рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 06.10.2010 року, яке набрало законної сили, та яким з ОСОБА_3 на користь банку стягнута заборгованість за Кредитним договором в розмірі 337 496, 73 доларів США, пеня та відсотки в розмірі 120 101, 20 грн., не передбачено діючим цивільно-процесуальним законодавством, а тому відмовив у задоволенні позовних вимог в цій частині.

З таким висновком суду повністю погоджується колегія суддів, та рішення суду у вказаній частині в апеляційному порядку не оскаржується.

Фактично в апеляційному порядку оскаржується рішення суду лише в частині задоволення позовних вимог ПАТ «ПУМБ».

Так, як вбачається з матеріалів справи і не заперечується сторонами, вищевказане заочне рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 06.10.2010 року на даний час не виконане.

У відповідності до ч. 1 ст. 509 ЦК зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

За ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору.

Згідно ч.1 ст. 598 ЦК України зобовязання припиняється на підставах, встановлених договором або законом.

Такі підстави зазначені в статтях 599, 600, 601, 604609 ЦК України, якими не передбачено такої підстави припинення зобовязання, як ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора.

Так, згідно ст. 599 ЦК України за відсутності інших підстав, передбачених договором або законом, зобовязання припиняється його виконанням, проведеним належним чином.

Належним є виконання зобовязання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права та обовязки сторін зобовязання.

Саме по собі ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, виконання якого не здійснено, не припиняє зобовязальних правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобовязання.

Зазначене узгоджується з умовами укладеного між сторонами Кредитного договору, за п.6.11 якого сторони обумовили, що договір діє до моменту виконання сторонами взятих на себе зобовязань в повному обсязі.

Наявність судового рішення про стягнення боргу за відсутності реального виконання боржником свого зобовязання (добровільного чи примусового) не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін.

Разом з тим, несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.

У відповідності до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Таким чином, суд дійшов обгрунтованого висновку про те, що вимоги позивача про стягнення на його користь заборгованості за відсотками, пені, штрафу, передбаченого умовами договору за період з урахуванням заявленого відповідачем клопотання про застосування до виниклих правовідносин загального строку позовної давності, підлягають задоволенню.

Тобто, сума відсотків за порушення виконання зобовязання має бути розрахована за 3 роки до моменту звернення позивача до суду з даним позовом, тобто з 26.08.2012 року по 25.08.2015 року, і складає 109 989, 06 доларів США, що еквівалентно 2 958 705, 11 грн.

Згідно із п.5.4. Кредитного договору, за кожний випадок порушення боржником обовязків щодо поновлення дії договорів страхування, боржник зобовязаний сплатити на вимогу кредитора штраф у розмірі 10% від мінімальної страхової суми, на яку згідно із вимогами зазначеного пункту договору має бути укладений договір страхування.

Розмір штрафу підтверджується наданим позивачем розрахунком та становить 202 800 грн., який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Частиною 3 ст. 549 ЦК України пеня обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

За таких обставин, сума пені, яка підлягає стягненню з відповідача, має вираховуватись за один рік, тобто з 26.08.2014 року до 25.08.2015 року і становить 272 477, 90 грн.

Разом з тим, вирішуючи вказане питання, суд, незважаючи на позовні вимоги і вимоги чинного законодавства стягнув пеню в доларах США, у звязку з чим колегія суддів вважає за необхідне виключити із резолютивної частини рішення цифри та слова: «10 129,29 дол.США, що еквівалентно…».

Що стосується доводів представника заявника апеляційної скарги ОСОБА_3 ОСОБА_4 про те, що у звязку із пропуском строку позовної давності, позивачу належить відмовити в позові у повному обсязі, то вони є безпідставними і необгрунтованими.

Так, колегія суддів погоджується з доводами представника заявника апеляційної скарги про те, що оскільки відповідно до п.6.5 Кредитного договору відповідач є повідомленим з 12.02.2010 року про необхідність дострокового погашення кредитної заборгованості, у звязку з чим з 13.02.2010 року почав свій перебіг строк позовної давності.

Проте, як було зазначено вище, рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 06.10.2010 року, яке набрало законної сили, та яким з ОСОБА_3 на користь банку була стягнута заборгованість за Кредитним договором в розмірі 337 496, 73 доларів США, пеня та відсотки в розмірі 120 101, 20 грн.

Оскільки зазначене судове рішення не виконано до теперішнього часу, то боржник не звільняється від відповідальності за невиконання умов Кредитного договору щодо сплати відсотків за користування кредитом та сплаті неустойки до остаточного виконання вказаного судового рішення.

Враховуючи, що позивач звернувся до суду з позовом 26.08.2015 року, тобто поза межами трирічного строку, то він має право на стягнення заборгованості по процентам за користування кредитними коштами в межах трирічного строку, та на стягнення неустойки в межах річного строку до дня звернення за захистом свого права в судовому порядку.

Зазначений висновок суду повністю узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду України у справі № 6-1252цс16 від 21 вересня 2016 року.

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, за виключенням стягнення пені в доларах США.

У звязку з цим, колегія суддів вважає за необхідне рішення суду змінити, в частині стягнення з відповідача на користь позивача пені в доларах США, оскільки пеня має бути стягнута лише в національній валюті України, про що також було зазначено в уточненій позовній заяві (т.1, а.с.207).

Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне оскаржуване рішення суду змінити та в абзаці четвертому резолютивної частини рішення цифри та слова: «10 129,29 дол. США, що еквівалентно…» виключити.

В іншій частині рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.3 ч.1 ст. 307, п.4 ч.1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 15 березня 2017 року змінити та в абзаці четвертому резолютивної частини рішення цифри та слова: «10 129,29 дол. США, що еквівалентно…» виключити.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, та може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з моменту його проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції України.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

ОСОБА_5

ОСОБА_2