АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3270/17 Справа № 205/2743/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Федченко В. М. Доповідач - Максюта Ж.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2017 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого-судді: Максюти Ж.І.,

суддів: Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

за участі секретаря: Куць О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська 27 лютого 2017 року

у справі за заявою ОСОБА_2, заінтересована особа - Комунальний заклад «Дніпропетровський центр первинної медико-санітарної допомоги №6» про визнання фізичної особи недієздатною,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі - Заявник) звернувся до суду із заявою про визнання фізичної особи недієздатною.

В обґрунтування заявлених вимог заявник посилається на те, що його мати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 дуже давно хворіє на психічним розлад, у звязку з чим звільнилась з роботи у 1985 році і більше ніде не працювала. Кожного дня проявляються наслідки її хвороби, вона б*є скло у вікнах, викликає працівників поліції. Неодноразово приходив дільничний лікар, оглядала ОСОБА_3 та зазначала, що стан в якому вона знаходиться це необоротний процес і з кожним днем все буде гірше і вона може щось скоїти. Внаслідок психічної хвороби, ОСОБА_3, не здатна усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними.

У зв'язку з вищевикладеним, заявник змушений звернутися до суду та просив згідно уточнень визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженку Білорусії, яка проживає у АДРЕСА_1 недієздатною, встановити над нею опіку та призначити їй опікуна - ОСОБА_2.

Рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська 27 лютого 2017 року в задоволенні позову - відмовлено.

З таким рішенням не погодився ОСОБА_2 та звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення вимог заяви в повному обсязі.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про скасування рішення суду першої інстанції і закриття провадження у справі або залишення заяви без розгляду.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно задовольнити частково, рішення суду скасувати та провадження у справі закрити виходчи з наступного.

Відповідно до ч.1, 2 ст.39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 234 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи.

Згідно з ч.3 ст.237 ЦПК України заява про визнання фізичної особи недієздатною може бути подана членами її сім'ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, психіатричним закладом.

Разом з цим, відповідно до норми ч.1 ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено місцевим судом, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 є матір'ю ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Згідно з ст.239 ЦПК України суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров'я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу.

Відповідно до висновків, викладених в резолютивній частині акту судово-психіатричної експертизи № 183 від 15 листопада 2016 року ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 була оглянута в машині. Комісія прийшла до висновків, що у звязку з короткочасним обстеженням, є необхіність в тривалому динамічному обстеженні за іспитуємою. Встановити діагноз та вирішити експертні запитання по відношенню до ОСОБА_3 в амбулаторних умовах не уявляється можливим. Рекомендовано проведення стаціонарної судово-психіатричної експертизи (а.с.99-101).

Судом було також встановлено, що Органом опіки та піклування Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради будь-яких висновків щодо призначення ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, опікуном не готувалось через відсутність звернення такої особи до орану опіки та піклування із одночасним поданням відповідних документів та вчинення інших дій, необхідних для призначення його опікуном.

З огляду на наведені обставини у їх сукупності та вимоги матеріального закону, суд позбавлений можливості вирішити питання щодо недієздатності особи та призначення над нею опікуна, адже суду не доведено обставини того, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а також заявником під час звернення до суду не було дотримано імперативних вимог чинного законодавства України, якими встановлена процедура призначення опікуна над фізичними особами, в наслідок чого в задоволені заяви слід відмовити.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не було доведено обставини того, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а також заявником під час звернення до суду не було дотримано імперативних вимог чинного законодавства України, якими встановлена процедура призначення опікуна над фізичними особами, в наслідок чого зазначеного строку, а тому, з огляду на наведені обставини у їх сукупності та вимоги матеріального закону, місцевий суд був позбавлений можливості вирішити питання щодо недієздатності особи та призначення над нею опікуна.

Проте з таким висновком не можна погодитись у повній мірі, оскільки такі висновки зроблені судом без повного та всебічного з'ясування обставин, що мають значення для справи, з огляду на таке.

Під час розгляду апеляційної скарги ОСОБА_2, в судовому засіданні апеляційного суду на запитання головуючого-судді, апелянт повідомив, що його мати - ОСОБА_3, тобто особа, яку він просить визнати недієздатною - померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Зазначене підтверджується свідоцтвом про смерть ОСОБА_3, серії НОМЕР_1, наданим ОСОБА_3 апеляційному суду для огляду та копію якого долучено до матеріалів справи.

Згідно ч. 1 ст. 310 ЦПК України, рішення суду підлягає скасуванню в апеляційному порядку із закриттям провадження у справі або залишенням заяви без розгляду з підстав, визначених статтями 205 і 207 цього Кодексу.

Відповідно до п.6 ч.1 ст. 205 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо померла фізична особа, яка була однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Згідно ч. 4 ст. 25 ЦК України у момент смерті фізичної особи припиняється її цивільна правоздатність, а відповідно припиняється і цивільна процесуальна дієздатність.

Із матеріалів справи вбачається, що померлою є особа ОСОБА_3, відносно якої ставилось питання про визнання її недієздатною. При цьому спірні правовідносини тісно пов'язані з особою померлої і в даному випадку не допускають правонаступництва.

Враховуючи, що рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська 27 лютого 2017 року не узгоджується з даними, отриманими апеляційним судом при перевірці доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції із закриттям провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 307, 310,315,317 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська 27 лютого 2017 року - скасувати та провадження у справі закрити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Ж.І. Максюта

Судді: Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко