У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоДем'яносова М.В.,
суддів: Іваненко Ю.Г., Ситнік О.М.,
Леванчука А.О., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стягнення суми, за касаційною скаргою представника ОСОБА_6 - ОСОБА_9 - на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 31 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 30 травня 2016 року, та за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 31 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 30 травня 2016 року,
в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом, посилаючись на те, що вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 08 грудня 2008 року у справі № 1-163/2008 частково задоволено його цивільний позов як потерпілого до засудженого ОСОБА_10 Стягнуто з ОСОБА_10 на його користь 115 тис. грн на відшкодування майнової шкоди та 10 тис. грн на відшкодування моральної шкоди. Ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 06 травня 2009 року у кримінальній справі № 1-163/2008 розмір цивільного позову збільшено та стягнуто із ОСОБА_10 на користь ОСОБА_6 20 тис. грн на відшкодування моральної шкоди. Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 02 лютого 2015 року замінено боржника ОСОБА_10, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, на його правонаступників: ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у виконавчому провадженні з примусового виконання зазначеного вироку про стягнення на користь ОСОБА_6 135 тис. грн у межах вартості рухомого і нерухомого майна, одержаного ними у спадщину.

Вважав, що у зв'язку з невиконанням рішення суду з відповідачів на підставі ст. 625 ЦК України підлягають також до стягнення інфляційні втрати та 3 % річних за весь час прострочення виконання рішення суду про стягнення майнової та моральної шкоди, а також частина майнової шкоди, невизначеної рішенням суду, через надання ОСОБА_7 під час розгляду кримінальної справи підробленого фіскального чеку про сплату майнової шкоди на суму 10 тис. грн.

Просив стягнути солідарно з відповідачів 22 902 грн - 3 % річних за прострочку відшкодування майнової шкоди; 3 983 грн - 3 % річних за прострочку відшкодування моральної шкоди; 131 220 грн 92 коп. інфляційних втрат за прострочку відшкодування майнової шкоди; 22 821 грн 03 коп. інфляційних втрат за прострочку відшкодування моральної шкоди; 10 тис. грн на відшкодування майнової шкоди, завданої злочином.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 31 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 30 травня 2016 року, позов задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_7, ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 10 тис. грн на відшкодування майнової шкоди, завданої злочином; 3 081 грн - 3 % річних за прострочку відшкодування майнової шкоди у розмірі 115 тис. грн за період з 05 березня 2015 року по 25 січня 2016 року; 536 грн - 3 % річних за прострочку відшкодування моральної шкоди у розмірі 20 тис. грн за період з 05 березня 2015 року по 25 січня 2016 року; 38 174 грн 87 коп. інфляційних втрат за прострочку відшкодування майнової шкоди у розмірі 115 тис. грн за період з 05 березня 2015 року по 25 січня 2016 року; 6 639 грн 11 коп. інфляційних втрат за прострочку відшкодування моральної шкоди у розмірі 20 тис. грн за період з 05 березня 2015 року по 25 січня 2016 року. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_6 - ОСОБА_9, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

У касаційній скарзі ОСОБА_7, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, керувався тим, що відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України обґрунтованим є нарахування 3 % річних та інфляційних втрат на суму відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої злочином ОСОБА_6. з часу набрання законної сили ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області щодо заміни боржника ОСОБА_10 на правонаступників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у виконавчому провадженні з примусового виконання вироку Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 08 грудня 2008 року. Крім того, оскільки 10 тис. грн на відшкодування майнової шкоди не було стягнуто при розгляді кримінальної справи, тому до стягнення з відповідачів підлягає вказана сума.

Проте повністю з такими висновками судів погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судами встановлено, що вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 08 грудня 2008 року у справі № 1-163/2008 цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_6 115 тис. грн на відшкодування майнової шкоди та 10 тис. грн на відшкодування моральної шкоди (а. с. 5−10).

Ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 06 травня 2009 року у кримінальній справі № 1-163/2008 розмір цивільного позову збільшено та стягнуто із ОСОБА_10 на користь ОСОБА_6 20 тис. грн на відшкодування моральної шкоди (а. с. 11−15).

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 02 лютого 2015 року замінено боржника ОСОБА_10, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, на його правонаступників: ОСОБА_7 та ОСОБА_8, у виконавчому провадженні з примусового виконання вироку Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 08 грудня 2008 року (виконавчий лист № 1-163/08, виданий 18 травня 2009 року Івано-Франківським міським судом) про стягнення з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_6 135 тис. грн у межах вартості рухомого і нерухомого майна, одержаного ними в спадщину (а. с. 77, 78).

Згідно з листом від 30 листопада 2015 року № 0219/31881 відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції жодних коштів за виконавчим листом Івано-Франківського міського суду від 18 травня 2009 № 1-163/08 не стягнуто (а. с. 67).

Стаття 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання, її дія поширюється на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань.

Цією статтею регулюються зобов'язальні правовідносини, тобто її дія поширюється на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому частина п'ята статті 11 ЦК України, в якій ідеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов'язальних правовідносин. З рішення суду зобов'язальні правовідносини не виникають, оскільки вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в статті 11 ЦК України, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність та визначеність.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 02 березня 2016 року № 6-2491цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Крім того, суди не врахували, що спадкоємці відповідно до ч. 1 ст. 1282 ЦК України зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Тобто необхідно з'ясувати наявність і вартість успадкованого майна, можливість задоволення вимог кредитора.

Таким чином, у порушення вимог ст. ст. 212−214, 316 ЦПК України, суди на зазначені вище положення закону уваги не звернули, як і на те, що між сторонами виникли деліктні правовідносини, та дійшли передчасного висновку про часткове задоволення позову.

За таких обставин судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 335, 336, 338, 343−345, 347, 349 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_7 та представника ОСОБА_6 - ОСОБА_9 - задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 31 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 30 травня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:М.В. Дем'яносов
Судді: Ю.Г. Іваненко
А.О. Леванчук
О.М. Ситнік
О.В. Ступак