УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2017 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Завгородня І.М., розглянувши матеріали за касаційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 20 квітня 2017 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 09 серпня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6, про виселення з самовільно зайнятого житлового приміщення; за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6, третя особа - Деснянська районна в м. Києві державна адміністрація, про визнання права на проживання та користування житловим приміщенням (квартирою),

в с т а н о в и в:

У грудні 2016 року ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулися до суду з даним позовом, зазначивши в його обґрунтування, що у 1989 році згідно з обмінним ордером на сім'ю із чотирьох осіб (вона, ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_6) їй надана квартира АДРЕСА_1.

У 2009 році ОСОБА_8 померла і на даний час в спірній квартирі зареєстровані вони та ОСОБА_6

Посилаючись на те, що ордер ОСОБА_5 на зайняття квартири не видавався, договір найму не укладався, він самовільно зайняв спірне жиле приміщення і почав проживати в ньому без їхньої згоди, просили суд виселити його із самовільно зайнятої квартири.

У лютому 2016 року ОСОБА_5 звернувся до суду із зустрічним позовом, зазначивши в його обґрунтування, що у 1999 році він вселився до спірної квартири, будь-яких заперечень щодо його проживання в ній не надходило, з моменту вселення він постійно проживав в квартирі, ніс витрати з утримання будинку та оплаті комунальних послуг.

Посилаючись на те, що спірна квартира є єдиним місцем його проживання, просив суд визнати за ним право на користування житлом.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 20 квітня

2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва

від 09 серпня 2017 року, позовні вимоги ОСОБА_2,

ОСОБА_3, ОСОБА_4 - залишено без задоволення.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_5 - задоволено.

Визнано за ОСОБА_5 право на користування квартирою АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_3,

ОСОБА_4, ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 понесені ним судові витрати зі сплати судового збору в сумі 551,20 грн. в ј частці з кожного.

У касаційній скарзі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 просять скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і направити на новий судовий розгляд, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив з того, що такими, що самоправно зайняли жиле приміщення, вважаються особи, які вселилися до нього самовільно без будь-яких підстав (без відповідного рішення про надання їм цього приміщення та відповідно ордера на житлове приміщення). Виселення цих осіб пов'язане з відсутністю у них будь-яких підстав для зайняття жилої площі.

Встановивши, що відповідач вселився до спірної квартири за згодою наймача та інших повнолітніх членів сім'ї, тривалий час проживав у ній, приймав участь у витратах на утримання житла та, врахувавши, що спірна квартира є його єдиним місцем проживання, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні первісного позову та задоволенні зустрічного позову.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Обставини, на які посилається заявник, не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6, про виселення з самовільно зайнятого житлового приміщення; за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6, третя особа - Деснянська районна в м. Києві державна адміністрація, про визнання права на проживання та користування житловим приміщенням (квартирою), за касаційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 20 квітня 2017 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 09 серпня 2017 року.

Копію ухвали разом із доданими до касаційної скарги матеріалами направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ І.М. Завгородня