Справа № 324/353/17
Провадження № 2/324/285/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2017 року Пологівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Каретник Ю.М.,

при секретарі Савченко Н.В.,

представника відповідача у режимі відеоконференції з приміщення Волноваського районного суду Донецької області Лукянчикова І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції в залі суду в м.Пологи цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до приватного акціонерного товариства «Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат» про визнання наказів незаконними, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом, у якому зазначила, що 14.06.1979 року її було прийнято на роботу до управління ПрАТ «Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат». Працювала вона на посаді економіста з фінансової роботи фінансового відділу управління ПрАТ «Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат». Наказом №30 від 23.01.2015 року про припинення трудового договору її було звільнено з посади економіста з фінансової роботи фінансового відділу управління ПрАТ «Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат» у зв'язку із скороченням штату працівників. Рішенням Пологівського районного суду Запорізької області від 10.06.2015 року було визнано незаконним наказ №30 від 23.01.2015 року про припинення трудового договору, позивача було поновлено на посаді економіста з фінансової роботи ПрАТ «Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат» та стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу. Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 10.09.2015 року рішення Пологівського районного суду Запорізької області від 10.06.2015 року було залишено без змін. Після цього наказом №708 від 19.10.2015 року позивач була поновлена на роботі і в цей же день було видано наказ відправити позивача у простій на 2/3 заробітної плати. 26.01.2016 року було видано наказ №53 про припинення трудового договору (контракту), яким позивача було звільнено за п.1 ст.40 КЗпП України. Підставою для звільнення був наказ №339 від 26.10.2015 року «Про скорочення штату та чисельності працівників комбінату». На підставі рішення Пологівського районного суду Запорізької області від 21.10.2016 року, яке станом на дату подання позову до суду не набрало законної сили у зв'язку з його апеляційним оскарженням відповідачем, позивачку було поновлено на роботі 02.11.2016 року. Але у цей же день їй зачитали наказ про скорочення №229 від 02.11.2016 року, і в цей же день було видано наказ відправити позивача у простій на 2/3 заробітної плати. Своє звільнення позивачка вважає незаконним, а наказ №229 від 02.11.2016 року «Про скорочення штату та чисельності працівників комбінату» таким, що складено з порушенням законодавства щодо процедури вивільнення працівників. Наказом не було передбачено проведення консультацій з профспілковим комітетом щодо заходів з попередження звільнень, що є порушенням ч.2 ст.49 КЗпП України та ч.3 ст.22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності». Ігнорувалися права працівників, передбачені колективним договором, скорочення робочих місць проведено без обґрунтування, не прийняті міри щодо працевлаштування. Список вакансій позивачу було запропоновано в день ознайомлення з наказом про скорочення, була запропонована лише одна спеціальність - машиніст насосної установи, а місце роботи - на кар'єрі, де ідуть бойові дії, копії на її прохання надані не були. Під час звільнення роботодавцем не враховане переважне право позивача на залишення на роботі, що є порушенням ст. ст. 42, 49 КЗпП України. Не було прийнято до уваги те, що позивач є вдовою і не має засобів до існування, має безперервний стаж роботи на даному підприємстві порівняно з іншими працівниками, загальний стаж її роботи на підприємстві складає 36 років, за час роботи на підприємстві ніяких стягнень до неї застосовано не було. У порушення п. 2 ст. 49 КЗпП України відповідачем не прийняті міри по працевлаштуванню, проігноровані звернення профспілкового комітету, а також те, що працівники не мають можливості звернутися у центр зайнятості для отримання допомоги по безробіттю. Також, у порушення ст.43 КЗпП України не було отримано згоди профспілкового комітету, членом якого була позивач, на її звільнення. У зв'язку з цим позивач просить визнати незаконним наказ №229 від 02.11.2016 року в частині скорочення штату, визнати незаконним наказ №36 від 03.02.2017 року з особового складу про звільнення позивача, поновити позивача на посаді економіста та допустити негайне виконання рішення в цій частині, стягнути з ПрАТ «Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 03.02.2017 року по день поновлення на роботі.

У судові засідання позивач ОСОБА_2 не з'являлася, однак безпосередньо у позові зазначила клопотання про розгляд справи без її участі, тому судовий розгляд справи здійснювався за відсутності позивача.

Представник відповідача ПрАТ «Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат» Лукянчиков І.В., який брав участь у судовому розгляді справи у режимі відеоконференції із приміщення Волноваського районного суду Донецької області, заперечував проти задоволення позову, посилаючись на безпідставність і необґрунтованість вимог позивача та стверджував, що звільнення позивача проведено на законних підставах з дотриманням встановленого законом порядку.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача та давши оцінку доказам, суд знаходить позов таким, що не підлягає задоволенню із наступних підстав.

За змістом ст. ст. 10, 11, 60, 212 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Судом встановлено і не заперечувалося представником відповідача, що позивач ОСОБА_2 працювала на посаді економіста з фінансової роботи фінансового відділу управління ПрАТ «Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат». Наказом №30 від 23.01.2015 року про припинення трудового договору (контракту) ОСОБА_2 було звільнено з посади економіста з фінансової роботи фінансового відділу управління ПрАТ «Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат» на підставі п.1 ст.40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням штату працівників. Рішенням Пологівського районного суду Запорізької області від 10.06.2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 10.09.2015 року, вказаний наказ про звільнення позивача ОСОБА_2 було визнано незаконним, позивача було поновлено на посаді економіста з фінансової роботи ПрАТ «Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат» та стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу. Наказом від 19.10.2015 року №708к позивач була поновлена на роботі на посаді економіста з фінансової роботи фінансового відділу управління ПрАТ «Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат» з 10.06.2015 року.

Наказом від 26.10.2015 року №339 «Про скорочення штату і чисельності працівників комбінату» було скорочено з 26.01.2016 року в штатному розписі ПрАТ «Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат» у фінансовому відділі посаду економіста з фінансової роботи - 1 штатну одиницю. Наказом №53 від 26.01.2016 року про припинення трудового договору (контракту) ОСОБА_2 було звільнено з посади економіста з фінансової роботи фінансового відділу управління ПрАТ «Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат» на підставі п.1 ст.40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням штату працівників.

Рішенням Пологівського районного суду Запорізької області від 21.10.2016 року, залишеним без змін апеляційним судом Запорізької області, вказаний наказ про звільнення позивача ОСОБА_2 було визнано незаконним, позивача було поновлено на посаді економіста з фінансової роботи ПрАТ «Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат» та стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу. На виконання вказаного судового рішення на підставі наказу ПрАТ «Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат» № 664к від 25.10.2016 року позивач була поновлена на посаді економіста з фінансової роботи фінансового відділу управління ПрАТ «Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат» з 25.10.2016 року, про що свідчить копія наявного у матеріалах справи повідомлення про поновлення на займаній посаді (робітничій професії) від 02.11.2016 року.

Наказом від 02.11.2016 року №229 «Про скорочення штату і чисельності працівників комбінату» в.о. голови правління ПрАТ «Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат» ОСОБА_4 у зв'язку зі зниженням реалізації продукції за 9 місяців 2016 року в порівнянні з 2015 роком на 26,3%, зниженням прибутку та збереженням негативних тенденцій до зниження об'ємів робіт і зайнятості за основним місцем роботи було вирішено скоротити з 03.02.2017 року в штатному розписі у фінансовому відділі посаду економіста з фінансової роботи - 1 штатну одиницю.

Наказом №36 від 03.02.2017 року про припинення трудового договору (контракту) ОСОБА_2 було звільнено з посади економіста з фінансової роботи фінансового відділу управління ПрАТ «Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат» на підставі п.1 ст.40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням штату працівників.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірваний власником чи уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Видання наказу від 02.11.2016 року №229 «Про скорочення штату і чисельності працівників комбінату» було зумовлено зниженням реалізації продукції за 9 місяців 2016 року порівняно з 2015 роком на 26,3%, зниженням прибутку та збереженням негативних тенденцій до зниження об'ємів робіт і зайнятості за основним місцем роботи, що підтверджується аналізом виконання плану виробництва за 9 місяців 2016 року.

Як було встановлено під час розгляду справи, профспілковий комітет ПрАТ «Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат» повідомленням №455 від 03.11.2016 року, копія якого міститься у матеріалах справи, було поінформовано про майбутнє вивільнення працівників по п.1 ст.40 КЗпП України.

Окрім того, судом враховано, що розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року № 1085 затверджено Перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, до якого включено і м. Докучаєвськ Донецької області, на території якого знаходиться значна частина виробничих потужностей ПрАТ «Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат». Тому згідно з п. 1 постанови Верховної Ради України від 17.03.2015 року №254-VIII «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями», даний населений пункт відноситься до тих населених пунктів, які визнано тимчасово окупованими територіями.

Таким чином на ПрАТ «Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат» дійсно проводилось скорочення чисельності і штату працівників, що було зумовлено об'єктивними факторами.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відсутність у позивача ОСОБА_2 достатніх підстав для оспорювання наказу від 02.11.2016 року №229.

Частиною другою ст. 40 КЗпП України встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно із ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Вказаний висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного суду України, викладеною у постанові від 01 липня 2015 року у справі № 6-491цс15, яка згідно зі ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Як було встановлено судом, 03.11.2016 року, тобто за 3 місяці до встановленої відповідачем дати звільнення ОСОБА_2, позивача було повідомлено про звільнення із займаної посади економіста з фінансової роботи фінансового відділу комбінату, однак позивач відмовилась підписати вказане повідомлення та отримати його, що підтверджується складеним співробітниками ПрАТ «Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат» 03.11.2016 року актом № 1 про відмову працівника ознайомитися з повідомленням про майбутнє звільнення із займаної посади відповідно до наказу № 229 від 02.11.2016 року.

Позивач у позовній заяві також не заперечує факт того, що її 02.11.2016 року було ознайомлено з наказом № 229 від 02.11.2016 року «Про скорочення штату і чисельності працівників комбінату».

При цьому, у вказаному наказі, серед іншого, було визначено, що датою скорочення посади є 03 лютого 2017 року, а також було передбачено повідомити ОСОБА_2 про майбутнє звільнення у строк до 07 листопада 2016 року, але не пізніше, ніж за два місяці до дати звільнення.

Наведене свідчить про дотримання відповідачем строку та порядку повідомлення позивача про майбутнє скорочення її посади.

Як було встановлено судом і не заперечувалося у позовній заяві позивачем та представником відповідача під час розгляду справи, одночасно з попередженням про звільнення позивачу 03.11.2016 року згідно із вимогами ч.3 ст.49-2 КЗпП України було запропоновано іншу роботу на цьому ж підприємстві, а саме - посаду машиніста насосних установок на дільниці - кар'єрний водовідлив, у структурному підрозділі - Центрально-доломітний кар'єр, однак позивач відмовилася ознайомитися з пропозицією іншої роботи, що підтверджується складеним співробітниками ПрАТ «Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат» 03.11.2016 року актом № 2 про відмову працівника ознайомитися з пропозицією іншої роботи у зв'язку з майбутнім звільненням із займаної посади відповідно до наказу № 229 від 02.11.2016 року.

У той же час, як пояснив у судовому засіданні представник відповідача, запропонована позивачеві вакантна посада була єдиною вакансією на підприємстві. Жодних інших вакантних посад, які можливо було б запропонувати ОСОБА_2, враховуючи її професію та спеціальність, а також жодної іншої вакантної роботи, яку вона змогла б виконувати з урахуванням її освіти, кваліфікації та досвіду, на підприємстві не було.

При цьому, суд враховує, що ні позовна заява, ні долучені до неї позивачем документи не спростовують твердження відповідача про відсутність на підприємстві інших вакантних посад, окрім тієї, яка була запропонована позивачеві 03.11.2016 року.

Оскільки із наданих до суду документів вбачається, що позивач відмовилася навіть ознайомлюватися із наявними на підприємстві вакантними посадами, суд приходить до висновку, що такі її дії свідчать також і про її відмову від переведення на запропоновану відповідачем іншу посаду. При цьому сторони у справі не надали до суду жодних доказів, які б спростовували вказаний висновок суду.

Відповідно до ч.1 ст.43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Встановлено, що позивач ОСОБА_2 була членом профспілкової організації ПрАТ «Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат», тому її звільнення з займаної посади мало бути проведене лише за попередньою згодою профспілкового комітету ПрАТ «Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат».

За твердженням представника відповідача, 11.01.2017 року відповідач звернувся до профспілкового комітету ПрАТ «Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат» із поданням про надання згоди на звільнення позивача, однак профспілковий орган не відреагував і у встановлені ст.43 КЗпП України строки своє рішення відповідачу не надав, тому представник відповідача з посиланням на ч.2, ч.5 ст.43 КЗпП України вважає, що виборний орган первинної профспілкової організації дав згоду на розірвання трудового договору. В обґрунтування своїх тверджень представник відповідача посилається на подання від 11.01.2017 року №10 профспілковому комітету ПрАТ «Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат» про надання згоди на розірвання трудового договору з позивачем на підставі п.1 ст.40 КЗпП України та довідку ПрАТ «Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат» від 30.05.2017 року про те, що станом на 15 березня 2017 року до канцелярії підприємства рішення за результатами розгляду вказаного подання не надходило.

Дослідивши подання відповідача від 11.01.2017 року №10 профспілковому комітету ПрАТ«Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат» про надання згоди на розірвання трудового договору з позивачем на підставі п.1 ст.40 КЗпП України та довідку ПрАТ «Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат» від 30.05.2017 року, суд приходить до висновку, що вказані документи підтверджують як сам факт наявності такого подання, так і факт направлення його до профспілкового комітету ПрАТ «Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат», про що свідчить підпис уповноваженого представника профспілкового комітету ПрАТ «Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат» ОСОБА_5 на вказаному поданні із зазначенням дати його отримання - 11.01.2017 року.

Як вбачається із ч. 2 ст. 43 КЗпП України, у випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний строк обгрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником.

Окрім того, відповідно до ч. 5 ст. 43 КЗпП України виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) повідомляє власника або уповноважений ним орган про прийняте рішення у письмовій формі в триденний строк після його прийняття. У разі пропуску цього строку вважається, що виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) дав згоду на розірвання трудового договору.

Як вбачається із довідки ПрАТ «Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат» від 30 травня 2017 року, станом на 15 березня 2017 року до канцелярії ПрАТ «Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат» не надходило рішення профспілкового комітету ПрАТ «Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат» стосовно надання згоди на звільнення ОСОБА_2

Тому, враховуючи, що у встановлений ч. 2 і ч. 5 ст. 43 КЗпП України строк профспілковий комітет ПрАТ «Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат» не повідомив відповідача про прийняте рішення за наслідками розгляду подання про надання згоди на звільнення ОСОБА_2, відповідач обґрунтовано зробив висновок про надання згоди профспілковим комітетом на розірвання трудового договору з позивачкою.

При цьому, суд не бере до уваги посилання позивача на той факт, що вона зверталася до профспілки із заявою і профспілка не надала згоди на її звільнення, оскільки нею надано до позовної заяви лише лист Донецької обласної організації Профспілки металургів і гірників від 12.01.2015 року № 03-05/1, який стосується фактів звільнення працівників ПрАТ «Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат» у 2014 році без зазначення конкретних прізвищ цих працівників.

У той же час, позивачка оскаржує у даному випадку накази ПрАТ «Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат» від 02.11.2016 року №229 «Про скорочення штату і чисельності працівників комбінату» та від 03.02.2017 року № 36 про її звільнення з посади економіста з фінансової роботи фінансового відділу, які видані значно пізніше, порівняно з датою складання листа Донецької обласної організації Профспілки металургів і гірників від 12.01.2015 року № 03-05/1. Окрім того, позивачкою не було надано документів на підтвердження факту того, що вона була членом Донецької обласної організації Профспілки металургів і гірників.

Жодних інших відомостей та документів, які б свідчили про звернення позивачки у період з 03.11.2016 року по 03.02.2017 року саме до профспілкового комітету ПрАТ «Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат», або до іншої профспілкової організації, яка була створена у ПрАТ «Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат» і членом якої вона була, ОСОБА_2 до суду не надала, як і не надала належних доказів на підтвердження відмови профспілкового комітету у наданні згоди на її звільнення саме з 03.02.2017 року.

При цьому, судом неодноразово поштою та електронною поштою направлялися запити до профспілкового комітету ПрАТ «Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат» з метою з'ясування питання про результати розгляду подання ПрАТ «Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат» щодо надання згоди на звільнення ОСОБА_6, однак відповіді на вказані запити отримано так і не було, а поштові відправлення щоразу поверталися на адресу суду з відміткою поштового відділення «за зазначеною адресою не проживає».

Відповідно до пояснень представника відповідача у судовому засіданні, після захоплення підприємства 15 березня 2017 року озброєними особами з так званої «ДНР», на підтвердження чого до суду надано копію заяви (повідомлення) про злочин від 15.03.2017 року та копію витягу № 1 з кримінального провадження №0000417, профспілковий комітет ПрАТ «Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат» фактично припинив свою діяльність у правовому полі України і наразі невідомо жодних засобів зв'язку із його уповноваженими представниками.

Також судом враховано, що згідно із ч. 8 ст. 43 КЗпП України власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір не пізніш як через місяць з дня одержання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Оскільки представником профспілкового комітету подання відповідача про надання згоди на звільнення позивача було отримане 11.01.2017 року, максимальний строк розгляду подання складає п'ятнадцять календарних днів, а рішення за результатами розгляду подання має бути направлене власнику підприємства або уповноваженому ним органу в триденний строк після його прийняття, суд приходить до висновку, що відповідачем було дотримано строк звільнення позивачки, передбачений ч. 8 ст. 43 КЗпП України.

Суд критично ставиться до посилання позивача на неврахування відповідачем під час звільнення її з посади її переважного права на залишення на роботі.

Так, зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Згідно із ч. 2 ст. 42 КЗпП України при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається:

1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців;

2) особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком;

3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації;

4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва;

5) учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту";

6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій;

7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання;

8) особам з числа депортованих з України, протягом п'яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України;

9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби;

10) працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат.

При цьому, з аналізу вказаних положень КЗпП України вбачається, що переважне право на залишення на роботі має визначатися у випадку скорочення чисельності штату працівників , які займають однакові посади.

При розгляді справи судом було встановлено, що посада економіста з фінансової роботи фінансового відділу управління ПрАТ «Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат», яку обіймала позивачка, була єдиною на підприємстві, а тому будь-яка перевага у залишенні на роботі в даному випадку не могла бути реалізована.

Окрім того, відповідачем перед прийняттям рішення про скорочення штату проводився аналіз показників роботи співробітників фінансового відділу, копія якого надана до суду і була досліджена під час розгляду справи.

Також суд не бере до уваги надані позивачем на підтвердження наявності у неї переваг при залишенні на роботі довідку про склад сім'ї від 29.07.2015 року № 1779 та довідку «Докучаєвського центру первинної медико-санітарної допомоги, ДНР», оскільки вони видані на території, де органи влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 40, 42, 43, 49-2, 232, 233 КЗпП України, ст. ст. 15, 57, 60, 79, 88, 212, 215, 292, 294, 296 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до приватного акціонерного товариства «Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат» про визнання наказів незаконними, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Пологівський районний суд Запорізької області до апеляційного суду Запорізької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: