Апеляційний суд Житомирської області
Справа №295/2645/17 Головуючий у 1-й інст. Стрілецька О. В.
Категорія 27 Доповідач Галацевич О. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Галацевич О.М.

суддів Борисюка Р.М., Миніч Т.І.,

з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»,

на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 16 травня 2017 року,

встановила:

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 16 травня 2017 року позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі Банк) задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором, укладеним 16.09.2008, яка станом на 31.01.2017 становить 2214,60 грн., з яких: 495,99 грн. заборгованість по тілу кредиту, 447,61 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 500,00 грн. заборгованість по пені, 250,00 грн. штраф (фіксована частина), 521,00 грн. штраф (процентна складова), 316,64 грн. судового збору. В задоволенні решти вимог позову - відмовлено.

В апеляційній скарзі представник Банку, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в частині зменшення суми заборгованості по процентам, просить рішення суду змінити та задовольнити вимоги Банку в цій частині у повному обсязі, у решті рішення залишити без змін.

На його думку, судом не враховано, що підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг (далі Умов), відповідач погодився з умовами договору, відповідно до яких Банк мав право проводити зміну тарифів. Про зміну процентної ставки позичальник повідомлявся відповідно до п. 5.3. Умов шляхом направлення йому Банком СМС повідомлень. Зазначає, що про такі зміни позичальник зобовязаний був дізнатися також із виписки по рахунку, отримання якої згідно п. 6.3. Умов є його обовязком. Крім того, після повідомлення Банком про підвищення процентної ставки, позичальник продовжував сплачувати проценти за змінюваною ставкою, договір не розірвав, тобто погодився з такими змінами. Отже, вважає, що у суду не було правових підстав для зменшення заборгованості по процентам. Також зазначив, що відповідач не спростував наданий Банком розрахунок заборгованості, натомість суд безпідставно провів власний розрахунок заборгованості по процентам.

В частині задоволених позовних вимог рішення суду сторонами не оскаржувалось, тому колегією суддів не перевірялось.

Заслухавши пояснення відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню враховуючи наступне.

Відповідно до змісту ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

У відповідності до ст. 1048 ЦК України (у редакції на час укладення кредитного договору), позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Із матеріалів справи вбачається, що 16.09.2008 між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Банк, та ОСОБА_1 укладено кредитний договір шляхом підписання Анкети-заяви позичальника, в якій указано, що вона разом памяткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між сторонами Договір про надання банківських послуг.

Відповідачка отримала кредит в сумі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку «Універсальна» зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік (3,00 % на місяць) на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а. с. 6-14, 34).

Позичальник умови Договору належним чином не виконував, у звязку з чим, відповідно до наданого Банком розрахунку, станом на 31.01.2017 утворилась заборгованість в сумі 11191,03 грн., з яких: 495,99 грн. заборгованість за кредитом, 7824,04 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 2100,00 грн. заборгованість по пені, 250,00 грн. штраф (фіксована частина), 521,00 грн. штраф (процентна складова) (а. с. 35-36), яку Банк просив стягнути в судовому порядку.

Ухвалюючи рішення про часткове стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 447,61 грн., суд першої інстанції виходив з того, що, починаючи з квітня 2015 року, проценти безпідставно нараховувались Банком за підвищеною ним в односторонньому порядку процентною ставкою 43,2%, про що позичальник повідомлений не був.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду, який відповідає нормам матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, узгоджується із дослідженими судом доказами та встановленими обставинами справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що із умов договору вбачаються ознаки змінюваної процентної ставки за кредитом є безпідставними, оскільки ст. 1056-1 ЦК України, яка встановила можливість визначення кредитним договором змінюваного типу процентної ставки на час укладення договору не діяла. ЦК України доповнено зазначеною статтею Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку", який вступив в силу тільки 09.01.2009.

Таким чином, процентна ставка за договором, укладеним між сторонами, не є змінюваною по своїй суті.

Посилання Банку про дотримання ним умов договору щодо повідомлення позичальника про збільшення процентної ставки шляхом надсилання йому СМС повідомлень (п. 5.3 Умов), обовязку позичальника отримувати виписки про стан його картрахунку (п. 6.3 Умов), які свідчили про таке підвищення, та обовязку розірвати договір, у разі незгоди зі змінами його умов (п. 6.4 Умов), є безпідставними, оскільки наявні у матеріалах справи Умови, які визначали відповідний порядок, ОСОБА_1 не підписувала. Тому підстави стверджувати, що Банком дотриманий порядок повідомлення позичальника про збільшення процентної ставки відсутні.

Крім того, оскільки позичальник припинив сплату за кредитом у липні 2014 року, а нарахування процентів за процентною ставкою 43,2% відбувалося згідно з наказом Банку СП-2015-6552838 від 18.02.2015, доводи апеляційної скарги про те, що відповідачка продовжувала сплачувати заборгованість та у такий спосіб погодилась із збільшенням розміру процентів є помилковим.

Враховуючи, що обовязком суду при вирішенні даного спору є визначення розміру заборгованості, посилання Банку на здійснення самостійного розрахунку судом по процентам за користування кредитом, є безпідставними. При цьому правильність наведеного судом розрахунку позивач не спростував, під сумнів його в апеляційній скарзі не ставив.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування або зміни колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 16 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді: