Справа № 382/2039/16-ц Головуючий у І інстанції Карпович В. Д.
Провадження № 22-ц/780/1943/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 07.08.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

07 серпня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого Лівінського С.В.

суддів: Журби С.О.

ОСОБА_2

за участю секретаря судового засідання Вергелес О.А.

розглянувши справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "Приват Банк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Яготинського районного суду Київської області від 10 січня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А

У грудні 2016 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Посилався на те, що ОСОБА_3 з метою отримання кредитних послуг підписала заяву б/н від 01 березня 2011 року, згідно якої отримала кредитну картку "Універсальна".

Пояснив, що 11 липня 2012 року вказану кредитну картку було переоформлено на картку "Gold" та відкрито картковий рахунок, відповідно до якої вона отримала кредит в розмірі 24400 грн, у вигляді встановленого кредитного ліміту. Вона погодилася, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, надала банку право в будь-який момент змінити кредитний ліміт, а також погодилася на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг," "Правилами користування платіжною карткою", затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 та "Тарифами банку", що викладені на сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складають договір між нею та банком.

У зв'язку з порушенням зобов'язань взятих на себе відповідачем у неї утворилась заборгованість в розмірі 39915,12 грн, яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 14108,39 грн, за відсотками за користування кредитом в розмірі 10033,15 грн, пені в розмірі 12096,67 грн, пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., а також 500 грн штрафу (фіксована частина) та 1876,91 грн штрафу (процентної частини), яку позивач просив стягнути із відповідача.

Заочним рішенням Яготинського районного суду Київської області від 10 січня 2017 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ "Приват Банк" 39915,12 грн заборгованості за кредитним договором б/н від 01.03.2011, а також 1378,грн судових витрат.

ОСОБА_3 не погодилася з наведеним рішенням суду та подала апеляційну скаргу. Просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення яким у задоволені позову відмовити.

В судове засідання вона не з'явилася. Про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином, що відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, не перешкоджає розглядові справи.

Позивач рішення суду не оскаржив та надав свої заперечення на апеляційну скаргу.

Заслухавши доповідь головуючого, пояснення представника позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за такого.

Відповідно до статті 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно закону.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Проте, зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Між тим, з цим висновком суду повністю погодитись не можна.

Зі справи вбачається та її матеріалами підтверджено таке.

11 липня 2011 року ОСОБА_3 звернулася до ПАТ КБ «ПриватБанк» та підписала заяву №б/н, згідно якої отримала кредитну картку універсальна.

11 липня 2012 року вказану кредитну картку було переоформлено на престижну картку «Gold» з встановленим кредитним лімітом 24400 грн.

ОСОБА_3 свої зобовязання, щодо погашення заборгованості за кредитом не виконала, у звязку з цим, станом на 13 листопада 2016 року утворилась заборгованість.

Відповідачем в апеляційній скарзі факт здійснення нею останнього платежу 25 жовтня 2015 року і виникнення у звязку з цим заборгованості за кредитом перед банком на вказану дату не заперечила, однак в решті позов не визнала.

Згідно зі ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до положень ст. ст. 57, 212 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко- і відео записів, висновків експертів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Статтею 58 цього ж кодексу, передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Крім того, у ч. 4 ст. 60 ЦПК України визначено, що доказування (а, отже, і рішення суду) не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зобов'язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з ч. 1 ст. 626 цього Кодексу договором є домовленість двох або більше осіб, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних справа та обов'язків.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 610 цього Кодексу порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).

У справі, яка переглядається, суди встановили, що між сторонами укладено кредитний договір шляхом підписання заяви позичальника, у якій указано, що вона разом з памяткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами становлять договір про надання банківських послуг.

Разом з тим, зазначені умови та правила надання банківських послуг, а також тарифи не містять підпису відповідача. При цьому районний суд не встановив наявності належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці умови та тарифи є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці умови та тарифи мала на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, та відповідно, чи брала на себе зобовязання відповідач зі сплати щомісячного платежів, комісії за несвоєчасне внесення мінімального щомісячного платежу, відсотків, винагороди та неустойки в разі порушення зобовязання з повернення кредиту, чи в межах позовної давності позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Аналогічний правовий висновок міститься й у постанові Верховного Суду України у справі № 6-2320цс16 від 22 березня 2017 року. Цей висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, мав бути врахований районним судом при застосуванні вказаних норм права. Суд мав право відступити від правових позицій, викладених у висновках Верховного Суду України, однак з одночасним наведенням відповідних мотивів, що судом першої інстанції зроблено не було.

Оцінивши наведені докази по справі щодо їх належності, допустимості та достовірності кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про доведеність заборгованості відповідача перед позивачем за кредитом у розмірі 14108,39 грн являється правильним. Однак, щодо доводів місцевого суду про доведеність і ґрунтовність позовних вимог банку в частині стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом в розмірі 10033,15 грн, пені в розмірі 12096,67 грн, пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн, а також 500 грн штрафу (фіксована частина) та 1876,91 грн штрафу (процентної частини), то, за наведеного, цей висновок суду обставинам справи не відповідає.

Всупереч твердженням позивача, ним, в порушення вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, не доведено перед судом належними і допустимими доказами обставини, на які банк посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень в наведеній частині.

Оскільки без повного скасування судового рішення, внести в нього зміни не можна, рішення суду, на підставі п. п. 2) і 3) ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з ОСОБА_3 на користь банку заборгованості за кредитом у розмірі 14108,39 грн. В решті позову слід відмовити.

Керуючись ч. 3 ст. 209, ст. 218, ст. ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, п. п. 2), 3 ч. 1 ст. 309 ст. ст. 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Заочне рішення Яготинського районного суду Київської області від 10 січня 2017 року скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідн. номер НОМЕР_1, що проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "Приват Банк" м. Дніпро вул. Набережна Перемоги, 50 (р/р 3111, МФО 305299, ), заборгованості за кредитом у розмірі 14 108,39 грн.

В задоволені решти позовних вимог відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя С.В. Лівінський

судді: С.О. Журба

ОСОБА_2