Ухвала

іменем україни

26 липня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Коротуна В.М.,

суддів: Карпенко С.О., Кафідової О.В.,

ПисаноїТ.О., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення апеляційного суду Херсонської області від 21 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - «Дельта Банк») звернулося до суду з указаним позовом, мотивуючи його тим, що відповідно до умов кредитного договору від 08 жовтня 2008 року, доповненого додатковими угодами від 30 січня 2009 року, який було укладено між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк»), правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк»), та ОСОБА_3, остання отримала кредит у сумі 36 783,35 доларів США зі сплатою 14,50 % річних, з кінцевим терміном повернення до 08 жовтня 2017 року.

З метою забезпечення належного виконання ОСОБА_3 умов вищевказаного кредитного договору 08 жовтня 2008 року між банком та ОСОБА_4 було укладено договір поруки, згідно з умовами якого позичальник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

У зв'язку із порушенням ОСОБА_3 своїх зобов'язань щодо своєчасного повернення кредитних коштів та сплати передбачених договором відсотків, утворилась заборгованість, яка станом на 14 липня 2014 року становить 623 745 грн 69 коп. та складається із: заборгованості за додатковою угодою до кредитного договору у сумі 618 598 грн 41 коп, а саме: заборгованості за тілом кредиту в сумі 377 324 грн 46 коп., заборгованості за відсоткам за користування кредитом у сумі 241 273 грн 95 коп., простроченої заборгованості за відсоткам у сумі 172 031 грн 34 коп. та заборгованості за кредитним договором у сумі 5 147 грн 28 коп.

Звертав увагу на те, що 08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до умов якого останнє набуло право вимоги за вказаним кредитним договором, який в подальшому доповнений додатковими угодами від 30 січня 2009 року.

Посилаючись на наведене, позивач просив стягнути солідарно з відповідачів на свою користь вищевказану заборгованість за кредитним договором та судові витрати.

Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 09 жовтня 2014 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «Дельта Банк» 623 745 грн 69 коп. у рахунок відшкодування заборгованості за договором про надання споживчого кредиту від 08 жовтня 2008 року.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 21 червня 2016 року рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором та судових витрат скасовано та в цій частині ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ «Дельта Банк», посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судами встановлено, що 08 жовтня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредит у сумі 36 783,35 доларів США зі сплатою 14,50 % річних на суму залишку заборгованості, з кінцевим терміном повернення до 08 жовтня 2017 року.

На забезпечення належного виконання ОСОБА_3 умов вищевказаного кредитного договору 08 жовтня 2008 року між ОСОБА_4 та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено договір поруки.

30 січня 2009 року між АКІБ «УкрСиббанк» та відповідачами укладено додаткові угоди про зміну умов основного зобов'язання щодо ануїтетного платежу в розмірі 610 доларів США.

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до умов якого останнє набуло право вимоги за вказаним кредитним договором, який в подальшому доповнений додатковими угодами від 30 січня 2009 року.

Також судами встановлено, що позичальник ОСОБА_3 порушила свої зобов'язання, у зв'язку із чим 28 липня 2014 року банк направив на адресу останньої вимогу про погашення заборгованості, однак відповідач не здійснила ніяких дій, направлених на виконання цих вимог.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з доведеності та обґрунтованості позовних вимог.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог до поручителя ОСОБА_4 та ухвалюючи в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що позивачем пропущено, визначений ст. 559 ЦК України шестимісячний строк на звернення з вимогою до поручителя.

Колегія суддів суду касаційної інстанції не може погодитись з такими висновками апеляційного суду виходячи з наступного.

За змістом ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень ч. 4 ст. 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя.

Таким чином, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень ч. 4ст. 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 29 червня 2016 року № 6-272цс16, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів України.

Відповідно до умов кредитного договору від 08 жовтня 2008 року розмір ануїтентного платежу становить 705 доларів США, день сплати вказаного платежу - 20 число кожного місяця. Термін повернення кредитних коштів - 08 жовтня 2015 року.

Додатковими угодами від 30 січня 2019 року, які були укладені між банком та відповідачами, зменшено розмір ануїтентного платежу до 610 доларів США та змінено термін повернення кредитних коштів на 08 жовтня 2017 року. В решті умови договору про надання споживчого кредиту від 08 жовтня 2008 року, виконання який забезпечено порукою ОСОБА_4, залишились без змін.

Отже, оскільки кредитним договором передбачено, що чергові платежі боржник повинен був здійснювати не пізніше 20 числа кожного місяця, а за договором поруки відповідальність поручителя наступає з наступного дня за датою платежу, яка передбачена кредитним договором, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до ст. 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника, та обрахування встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя.

Разом із тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції про задоволення позову в частині вимог до поручителя та ухвалюючи в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд вищевказаного не врахував, у зв'язку із чим дійшов помилкового висновку про припинення поруки на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України, а тому судове рішення в цій частині не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування із направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Херсонської області від 21 червня 2016 року в частині відмови у задоволенні позову до ОСОБА_4 скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, в решті рішення апеляційного суду залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Коротун

Судді: С.О. Карпенко

О.В. Кафідова

Т.О. Писана

І.М. Фаловська