АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2531/17 Справа № 175/3903/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Озерянська Ж. М. Доповідач - Максюта Ж.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2017 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого-судді: Максюти Ж.І.,

суддів: Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

за участі секретаря: Куць О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро

апеляційні скарги Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України

на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 24 січня 2017 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до Державної казначейської служби України, Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2016 року позивач звернувся до суду з позовною заявою про відшкодування моральної шкоди, в якому просив стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом безспірного списання з єдиного казначейського рахунку на його користь 2000 грн. у відшкодування моральної шкоди, завданої систематичними неправомірними рішеннями виконувача обов'язків начальника Дніпропетровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Кущенко Юлії Валентинівни та державного виконавця Дніпропетровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Балкової Марини Борисівни, прийнятими у виконавчому провадженні №44936519 із примусового виконання рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2012 року по справі №2-6510/2011.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказав на те, що рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2012 року по справі №2-6510/2011, яке набрало законної сили, його, ОСОБА_2 позов до фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 про захист прав споживача задоволено частково, зобов'язано фізичну особу-підприємця ОСОБА_5 повторно виконати роботи з виготовлення та монтажу металопластикових виробів відповідно до договору №ДК 06/12-10 від 02 грудня 2010 року та чинного на момент виконання сертифікату відповідності таких виробів. 21 січня 2013 року на виконання вищевказаного рішення судом виданий виконавчий лист. 11 лютого 2013 року було відкрито виконавче провадження №36445964 із примусового виконання вищевказаного рішення, яке є рішенням немайнового характеру і відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець був зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання вказаного рішення суду - у двомісячний строк із дати відкриття виконавчого провадження. Однак, всупереч вимогам ч. 2 ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження» старший державний виконавець Кіровського ВДВС Крайняк М.С. не вжив жодних заходів примусового характеру до ОСОБА_5 (боржник), у результаті чого, за період із 11 лютого 2013 року по 18 вересня 2014 року, коли виконавче провадження №36445964 перебувало у провадженні Кіровського ВДВС, рішення суду по справі №2-6510/2011 так і не було виконано. 18 вересня 2014 року постановою головного державного виконавця Кіровського ВДВС Тичинської О.О. виконавче провадження №36445964 було закінчено на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», і в той же день виконавчий лист був направлений до ВДВС Дніпропетровського РУЮ для подальшого примусового виконання за територіальністю. 02 жовтня 2014 року постановою державного виконавця ВДВС Дніпропетровського РУЮ Біляковського О.М. відкрито виконавче провадження №44936519 із примусового виконання рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30.11.2012 по справі №2-6510/2011. З 03 березня 2015 року по теперішній час вказане виконавче провадження №44936519 перебуває в провадженні старшого державного виконавця Дніпропетровського районного ВДВС Головного територіального управління юстиції Балкової М.Б. Оголошено розшук ОСОБА_5 05 серпня 2015 року державним виконавцем Балковою М.Б. прийнято постанову про зупинення виконавчого провадження №44936519 на підставі п. 4 ч. 1 ст. 38, ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження». 09 листопада 2015 року він, як стягувач у виконавчому провадженні №44936519, звернувся до Дніпропетровського ВДВС із клопотанням звернутися до Міністерства закордонних справ України з проханням надати інформацію щодо можливого в'їзду/виїзду, перебування на тимчасовому/постійному консульському обліку на території Арабської республіки Єгипет за період із 01 лютого 2015 року по теперішній час громадянки України ОСОБА_5, яке державний виконавець Балкова М.Б. проігнорувала. Так, ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2015 року по справі №175/4782/2015-ц, його мою скаргу на неправомірне рішення державного виконавця Балкової М.Б. задоволено в повному обсязі. Крім того, 09 листопада 2015 року він звернувся до державного виконавця Балкової М.Б. із письмовим клопотанням про направлення до Державної прикордонної служби України вимогу про надання їм інформацію на якій підставі 01 лютого 2015 року ОСОБА_5 був дозволений виїзд за межі України та надати копію документу/документів, на підставі якого було скасоване (чи зняте) тимчасове обмеження ОСОБА_5 у праві виїзду за межі України. Державний виконавець Балкова М.Б. відмовила в задоволенні його клопотання у зв'язку з відсутню правової підстави для направлення відповідної вимоги до Державної виконавчої служби України. Не погодившись з таким рішенням державного виконавця Балкової М.Б., він оскаржив його до начальника ВДВС Дніпропетровського РУЮ. 08 грудня 2015 року постановою в.о. начальника ВДВС Дніпропетровського РУЮ Кущенко Ю.В. про перевірку виконавчого провадження №44936519 його скаргу залишено без задоволення, дії державного виконавця ВДВС Дніпропетровського РУЮ Балкової М.Б. щодо відмови в задоволенні клопотання у виконавчому провадженні №44936519 визнано такими, що вчинені з дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження». Не погодившись з рішеннями державного виконавця Балкової М.Б. та в.о. начальника ВДВС Кущенко Ю.В. він звернувся до суду. Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 29 грудня 2015 року по справі №175/5059/2015-ц, його скаргу на неправомірні рішення державного виконавця Балкової М.Б. та в.о. начальника ВДВС Кущенко Ю.В. задоволено в повному обсязі. Таким чином, протиправними діями відповідачів йому була нанесена моральна шкода, яку він оцінює у сумі 2000 грн., а тому і звернувся до суду за захистом своїх прав.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 24 січня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 до Державної казначейської служби України, Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про відшкодування моральної шкоди - задоволено.

Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом безспірного списання з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_2 2 000,00 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої систематичними, неправомірними рішеннями виконувача обов'язків начальника Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Кущенко Юлії Валентинівни та державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Балкової Марини Борисівни, прийнятими у виконавчому провадженні №44936519 із примусового виконання рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2012 року по справі №2-6510/2011.

Також судом було вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

З таким рішенням не погодилися Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (далі апелянт-1) та Державна казначейська служба України (далі апелянт-2), , які кожен окремо звернулися до суду з апеляційними скаргами, в яких, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне їх з'ясування, порушення норм матеріального та процесуального права, просили його скасувати та відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скарги необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін за наступних підстав.

Цивільно-процесуальним законодавством України, а саме: ст.179 ЦПК України, передбачено, що предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні указаних фактів досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.

Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, суд повинен всебічно і повно з'ясувати усі обставини, що складають предмет доказування, дослідити кожен доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (ст.ст. 58,59 ЦПКУ), окремо та всі докази у їх сукупності у порядку, передбаченому ст.ст.185,187,189,212 ЦПК України, що відображається у судовому рішенні. Відхилення того чи іншого доказу, перевагу одного доказу над іншим має бути мотивованим.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у ст. ст. 57-60, 131-132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215, 303, 315-316 ЦПК України, визначено обов'язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено місцевим судом, рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2012 року по справі №2-6510/2011, яке набрало законної сили 11 грудня 2012 року, позов ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 про захист прав споживача задоволено частково, зобов'язано фізичну особу-підприємця ОСОБА_5 повторно виконати роботи з виготовлення та монтажу металопластикових виробів відповідно до договору №ДК 06/12-10 від 02 грудня 2010 року та чинного на момент виконання сертифікату відповідності таких виробів. 21 січня 2013 року на виконання рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2012 року по справі №2-6510/2011 Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області виданий виконавчий лист.

11 лютого 2013 року постановою старшого державного виконавця Кіровського ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції Крайняка М.С. відкрито виконавче провадження №36445964 із примусового виконання рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2012 року по справі №2-6510/2011.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2012 року по справі №2-6510/2011 про зобов'язання фізичну особу-підприємця ОСОБА_5 вчинити певні дії на користь ОСОБА_2 є рішенням немайнового характеру, і відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець був зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання вказаного рішення суду - у двомісячний строк із дати відкриття виконавчого провадження.

Як пояснив позивач у судовому засіданні, усупереч вимогам ч. 2 ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження» старший державний виконавець Кіровського ВДВС Крайняк М.С. не вжив жодних заходів примусового характеру до ОСОБА_5 (боржник), у результаті чого за період із 11 лютого 2013 року по 18 вересня 2014 року на протязі 19 календарних місяців, коли виконавче провадження №36445964 перебувало у провадженні Кіровського ВДВС, рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2012 року по справі №2-6510/2011 так і не було виконано.

У подальшому, 18 вересня 2014 року постановою головного державного виконавця Кіровського ВДВС Тичинської О.О. виконавче провадження №36445964 було закінчено на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», і в той же день 18 вересня 2014 року, виконавчий лист по справі №2-6510/2011 направлений до Дніпровського районного відділу ДВС Головного ТУЮ у Дніпропетровській області для подальшого примусового виконання по територіальності - за місцем проживання ОСОБА_2 (стягувач у виконавчому провадженні).

02 жовтня 2014 року на підставі виконавчого листа по справі №2-6510/2011, який надійшов із Кіровського ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції, постановою державного виконавця відділу Дніпровського районного відділу ДВС Головного ТУЮ у Дніпропетровській області Біляковського О.М. було відкрите виконавче провадження №44936519 із примусового виконання рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2012 року по справі №2-6510/2011. Так, 02 жовтня 2014 року державний виконавець ВДВС Біляковський О.М., відкривши виконавче провадження №44936519 із примусового виконання рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2012 року по справі №2-6510/2011 усупереч вимогам ч. 2 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження», не встановив ОСОБА_5 строк для самостійного виконання вказаного рішення суду. З 03 березня 2015 року по теперішній час виконавче провадження №44936519 перебуває в провадженні Дніпровського районного відділу ДВС Головного ТУЮ у Дніпропетровській області.

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 21 липня 2015 року по справі №175/2845/2015-ц оголошено розшук ОСОБА_5 (боржник у виконавчому провадженні №44936519). 05 серпня 2015 року на підставі вищевказаної ухвали державним виконавцем Балковою М.Б. прийнято постанову про розшук боржника ОСОБА_5 Проведення розшуку боржника доручено ГУМВС України в Дніпропетровській області та Дніпропетровському РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області. У цей же день, 05 серпня 2015 року державним виконавцем на підставі п. 4 ч. 1 ст. 38, ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» було прийнято постанову про зупинення виконавчого провадження №44936519.

Також, позивач звернув увагу суду на той факт, що державний виконавець Балкова М.Б. самостійно відмовлялася вживати заходи щодо розшуку ОСОБА_5 (боржник), тому він вимушений був звертатися з відповідними письмовими клопотаннями, щоб примусити державного виконавця виконувати вимоги ч. 1 ст. 11, ч. 4 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження». Так, 09 листопада 2015 року ОСОБА_2, як стягувач у виконавчому провадженні №44936519, звернувся до Дніпровського районного ВДВС з клопотанням про звернення до Міністерства закордонних справ України з проханням надати інформацію щодо можливого в'їзду/виїзду, перебування на тимчасовому/постійному консульському обліку на території Арабської республіки Єгипет за період із 01 лютого 2015 року по теперішній час громадянки України ОСОБА_5 (боржника у виконавчому провадженні №44936519). Однак, ігноруючи вимоги ч. 1 ст. 11, ч. 4 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» та доводи ОСОБА_2, листом від 23 листопада 2015 року за вих. №В8/22058 державний виконавець Балкова М.Б. відмовила в задоволенні клопотання позивача, мотивуючи це тим, що направлення запиту до Міністерства закордонних справ України є санкцією встановлення фактичного місцезнаходження боржника, що відноситься до компетенції органів внутрішніх справ. Не погодившись з прийнятим рішенням державного виконавця, ОСОБА_2 оскаржив його в судовому порядку. Так, ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2015 року по справі №175/4782/2015-ц, скаргу ОСОБА_2 на неправомірне рішення державного виконавця Балкової М.Б. задоволено в повному обсязі, визнано протиправним рішення державного виконавця ВДВС Дніпропетровського районного управління юстиції Балкової М.Б. щодо відмови у задоволенні клопотання ОСОБА_2 від 09 листопада 2015 року, заявленого у виконавчому провадженні №44936519; зобов'язано державного виконавця ВДВС Дніпропетровського РУЮ Балкову М.Б. у виконавчому провадженні №44936519 вжити заходів щодо розшуку боржника шляхом направлення до Міністерства закордонних справ України запиту надати інформацію щодо можливого в'їзду (виїзду), перебування на тимчасовому (постійному) консульському обліку на території Арабської республіки Єгипет за період із 01 лютого 2015 року по теперішній час громадянки України ОСОБА_5 (боржника у виконавчому провадженні №44936519).

Також, позивач звернув увагу суду на той факт, що 09 листопада 2015 року, він як стягувач у виконавчому провадженні №44936519, звернувся до державного виконавця Балкової М.Б. із письмовим клопотанням (зареєстроване 16.11.2015 за вх. №7406) направити до Державної прикордонної служби України вимогу про надання відділу ДВС Дніпропетровського РУЮ інформацію на якій підставі 01 лютого 2015 року ОСОБА_5 був дозволений виїзд за межі України при наявності ухвали Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 червня 2013 року по справі №203/3466/2013 із змінами та доповненнями, внесеними ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 грудня 2013 року по справі №203/3466/2013, та направити відділу ДВС Дніпропетровського РУЮ копію документу/документів, на підставі якого було скасоване (чи зняте) тимчасового обмеження ОСОБА_5 у праві виїзду за межі України, встановлене ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 червня 2013 року по справі №203/3466/2013 із змінами та доповненнями, внесеними ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 грудня 2013 року по справі №203/3466/2013. Однак, ігноруючи вимоги ч. 1 ст. 11, ч. 4 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» та доводи ОСОБА_2, листом від 23 листопада 2015 року за вих. №В8/22059 державний виконавець Балкова М.Б. відмовила в задоволенні клопотання ОСОБА_2 мотивуючи свою відмову тим, що у державного виконавця відсутні правові підстави для направлення відповідної вимоги до Державної виконавчої служби України. Не погодившись з прийнятим рішенням державного виконавця, ОСОБА_2 оскаржив його до начальника Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.

08 грудня 2015 року постановою в.о. начальника Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Кущенко Ю.В. №1598/8 про перевірку виконавчого провадження скаргу ОСОБА_2 від 30 листопада 2015 року у виконавчому провадженні №44936519 залишено без задоволення, дії державного виконавця Балкової М.Б. щодо відмови в задоволенні клопотання ОСОБА_2 у виконавчому провадженні №44936519 визнано такими, що вчинені з дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження». Не погодившись з прийнятим рішенням в.о. начальника ДВС, ОСОБА_2 оскаржив його в судовому порядку. Так, ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 29 грудня 2015 року по справі №175/5059/2015-ц, скаргу ОСОБА_2 на неправомірні рішення державного виконавця Балкової М.Б. та в.о. начальника ВДВС Кущенко Ю.В. задоволено в повному обсязі, визнано неправомірним рішення державного виконавця ВДВС Дніпропетровського районного управління юстиції Балкової Марини Борисівни у виконавчому провадженні №44936519 щодо відмови у задоволенні клопотання ОСОБА_2 від 09.11.2015 (зареєстроване 16.11.2015 за вх. №7406); постанову в.о. начальника ВДВС Дніпропетровського районного управління юстиції Кущенко Юлії Валентинівни №1598/8 від 08.12.2015 про результати перевірки виконавчого провадження №44936519, прийняту за результатами розгляду скарги ОСОБА_2 від 30.11.2015 - скасовано; зобов'язано державного виконавця ВДВС Дніпропетровського районного управління юстиції Балкову Марину Борисівну у виконавчому провадженні №44936519 направити до Державної прикордонної служби України вимогу надати відділу ДВС Дніпропетровського районного управління юстиції інформацію на якій підставі 01.02.2015 ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, паспорт серії НОМЕР_2, ІПН - НОМЕР_1, був дозволений виїзд за межі України при наявності ухвали Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 03.06.2013 по справі №203/3466/2013 із змінами та доповненнями, внесеними ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 26.12.2013 по справі №203/3466/2013, та направити відділу ДВС Дніпропетровського районного управління юстиції копію документу/документів, на підставі якого було скасоване (чи зняте) тимчасового обмеження ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, паспорт серії НОМЕР_2, ІПН - НОМЕР_1, у праві виїзду за межі України, установлене ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 03.06.2013 по справі №203/3466/2013 із змінами та доповненнями, внесеними ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 26.12.2013 по справі №203/3466/2013.

Як пояснив позивач у судовому засіданні, у результаті вчинення посадовими особами Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області: в.о. начальника ВДВС Кущенко Ю.В. та старшим державним виконавцем Балковою М.Б. вищенаведених систематичних, тривалих, неправомірних рішень, дій та бездіяльності у виконавчому провадженні №44936519 із примусового виконання рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30.11.2012 по справі №2-6510/2011, йому, як стягувачу у даному виконавчому провадженні, завдано моральної шкоди в розмірі 2000 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції правильно керувався положеннями 11, 23, 1176 ЦК України, ст. 3, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, п. 63 рішення Європейського Суду з прав людини по справі «Трегубенко проти України» від 02 листопада 2004 року, п. 61 рішення Європейського Суду з прав людини по справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, п. 5, 13 рішення Європейського Суду з прав людини по справі «Алпатов проти України» від 18 грудня 2012 року та виходив з того, що у результаті вищезазначених систематичних, протиправних, умисних рішень, дій та бездіяльності в.о. начальника Дніпровського районного ВДВС Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Кущенко Ю.В. та державного виконавця Дніпровського районного ВДВС Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Балкової М.Б., позивач постійно перебував в стресовій ситуації, постійно змушений докладати надмірних зусиль, витрачати свій час, щоб примусити відповідачів вчинити ті дії, які вони були зобов'язані виконати відповідно до Закону України «Про виконавче провадження». Всі ці обставини негативно сказались на моральному стані позивача. Аналізуючи вищевикладені обставини керуючись принципами розумності та справедливості, місцевий суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, як з таким, що зроблений у відповідності до норм матеріального та процесуального права, підтверджуються матеріалами справи, та доводами апеляційних скарг не спростований, які також не містять посилань на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленого в справі рішення.

Посилання апеляційної скарги апелянта-1, щодо тих обставин, що при винесенні ухвали №175/4782/15-ц та ухвали №175/5059/15-ц з урахуванням вимог ст. 21 ЦПК, окремі ухвали судом не виносились, що є прямим доказом відсутності правопорушення (протиправної поведінки), є безпідставними, оскільки відповідно до п. 28 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07.02.2014 №6 «Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби», а тому місцевим судом обґрунтовано взято до уваги ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 09.12.2015 по справі №175/4782/2015-ц та ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 29.12.2015 по справі №175/5059/2015-ц, як належні докази протиправних (неправомірних) рішень виконувача обов'язків начальника Дніпровського районного ВДВС Кущенко Ю.В. та державного виконавця Дніпровського районного ВДВС Балкової М.Б., вчинені у виконавчому провадженні №44936519.

Посилання скарги апелянта-1 на ті обставини , що звертаючись до суду ОСОБА_2 не надав доказів на спричинення йому моральної шкоди - є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи, зокрема доданими до позовної заяви матеріалами, судовими рішеннями та встановленими місцевим судом обставинами.

Доводи скарги апелянта-1, щодо тих обставин, що місцевим судом під час розгляду справи та ухвалення рішення не враховано той факт, що ухвали у справах №175/4782/15-ц та №175/5059/15-ц, винесені Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області вже виконані і є лише доказом неналежного виконання посадових обов'язків, а не протиправної поведінки - не можуть бути підставою для скасування рішення та відмови у позові, оскільки факт виконання/не виконання вказаних ухвал не має правового значення у поточній справі про відшкодування моральної шкоди.

Так, п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 передбачено «Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні».

Вказаними ухвалами суду були установлені факти систематичних, протиправних (неправомірних) рішень державного виконавця Балкової М.Б. та виконувача обов'язків начальника ВДВС Кущенко Ю.В. у виконавчому провадженні №44936519, що входить у предмет доказування щодо протиправності діяння та наявності вини заподіювача шкоди у поточній справі.

Посилання апеляційної скарги апелянта-2, щодо тих обставин, що Державна казначейська служба України не є належним відповідачем по справі та не порушувало жодних прав Позивача, а тому не може нести відповідальність за шкоду завдану іншим органом - є безпідставними, з огляду на наступне.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленій в постанові Верховного Суду України від 11.09.2013 по справі №6-48цс13 «При відшкодуванні моральної шкоди, завданої особі незаконними діями чи бездіяльністю працівників виконавчої служби, застосуванню підлягають положення загального законодавства про моральну шкоду, а саме: стаття 56 Конституції України, статі 23, 1167, 1173 ЦК України та стаття 11 Закону України від 24 березня 1998 року №202/98-ВР «Про державну виконавчу службу».

Конституційним Судом України у рішенні від 03.10.2001 по справі №1-36/2001 (про відшкодування шкоди державою) зазначено, що відшкодування шкоди (матеріальної чи моральної), завданої фізичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, покладається саме на державу, а не на відповідні органи державної влади, тобто відшкодування шкоди у таких випадках здійснюється за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання державних органів.

Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 №4 передбачено, що при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом (наприклад, ст. 9 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» (2135-12). Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України.

Статтею 1173 ЦК України передбачено «Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою. Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів».

Відповідно до пункту 41 «Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ» та у відповідності з Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», саме Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень.

На вказані положення також вірно звертав увагу сторін в мотивувальній частині рішення місцевий суд.

Доводи апеляційної скарги апелянта-2, щодо незгоди з розміром стягнутої моральної шкоди у сумі 2000 грн. колегія суддів не приймає до уваги, оскільки визначений судом розмір відповідає глибині душевних страждань позивача, зумовлених систематичними, протиправними, умисними рішеннями, діями та бездіяльностю посадових осіб державної виконавчої служби, наявність яких встановлена численними судовими рішеннями, а також засадам розумності та справедливості.

Посилання апеляційних скарг щодо порушення норм процесуального права, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції цих норм, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Окрім того, за ч.2 ст.308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Норми процесуального права передбачають, що обставини цивільних справ з'ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, щодо обов'язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б стали підставо для скасування рішення суду першої інстанції, особами, які подали апеляційні скарги, не надано.

Суд 1 інстанції у досить повному обсязі з'ясував права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірив та надав їм належну оцінку, порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, справа розглянута в межах позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308,315,317 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України - відхилити.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 24 січня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Ж.І. Максюта

Судді: Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко