Справа № 152/549/16-ц Провадження № 22-ц/772/2266/2017Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 27 Доповідач Міхасішин І. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області у складі:

Головуючого: Міхасішина І.В.

Суддів: Войтка Ю.Б., Стадника І.М.

За участю секретаря: Безрученко Н.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 06 липня 2017 року у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

встановила:

23 березня 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 02 жовтня 2008 року між банком та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір б/н, згідно з умовами якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 1000 грн, зі сплатою 36 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

Внаслідок невиконання відповідачем своїх зобовязань за договором станом на 29.02.2016 року виникла заборгованість в розмірі 43164, 31 грн., яка складається з 5678, 52 грн. заборгованість за кредитом; 31936, 85 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом; 3255, 4 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи 250 грн. (фіксована частина); 2043, 54 грн. (процентна складова), яку просило стягнути на його користь із відповідача.

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 06 липня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні представник ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_3 вимоги апеляційної скарги підтримав, з підстав, зазначених в ній, просив суд її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, дійшла висновку, що скаргу слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що строк дії договору закінчився в січні 2010 року зі спливом останнього календарного дня місця, зазначеного на картці, тоді як з позовом банк звернувся 31 березня 2016 року, тобто з пропуском строку позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем. Водночас позивачем не доведено обставин перевипуску кредитної картки відповідачу, на підтвердження чого не надано відповідних договорів.

З такими висновками суду першої інстанції погодитися неможливо.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.

Судом встановлено, що 02 жовтня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір SAMDN50OTC001343545, за умовами якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 1000 грн, зі сплатою 36 % річних із розрахунку 360 днів у році на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.10).

ОСОБА_2 видано кредитну картку «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» №4149 4373 2689 5115 зі строком дії до 01/10.

Відповідно до п. 5.3 Правил користування платіжною картою строк і порядок погашення по кредиту (кредитний ліміт, кредитна лінія) по платіжних картах з встановленим мінімальним обовязковим платежем наведений в Памятці клієнта, яка є невідємною частиною договору. Платіж включає плату за користування кредитом, передбачену тарифами, і частину заборгованості за кредитом.

Згідно з довідкою про умови кредитування з використанням кредитної картки, яка підписана відповідачем, розмір щомісячних платежів становить 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості, строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним, за несвоєчасне погашення заборгованості встановлена пеня = пеня (1) + пеня (2), де пеня (1) = (базова відсоткова ставка по договору)/ 30- яка нараховується за кожен день прострочки кредиту; пеня (2) = 1% від заборгованості, але не менше 10 грн. в місяць, нараховується 1 раз в місяць за наявності прострочки по кредиту чи процентам 5 і більше днів при виникненні прострочки на суму більше 50 грн.

За порушення строків платежів по будь-якому із грошових зобовязань, передбачених договором, більш ніж на 120 днів стягується штраф в розмірі 250 грн. + 5% від суми позову (а.с. 116).

Згідно з п. 4.6 Умов і Правил надання банківських послуг клієнт доручає банку здійснювати списання грошових коштів з рахунків клієнта, відкритих у валюті кредитного ліміту, в межах сум, належних до сплати банку по цьому договору, у випадку настання строків платежів, а також списання грошових коштів з картрахунку у випадку настання строків платежів за іншими договорами клієнта в розмірах, визначених цими договорами (договірне списання), в межах платіжного ліміту картрахунку.

Відповідно до п. 5.2 Правил користування платіжною картою погашення кредиту поповнення картрахунку держателя , здійснюється шляхом внесення коштів в готівковому і безготівковому порядку і зарахування їх банком на картрахунок держателя, а також шляхом договірного списання коштів з інших рахунків клієнта на підставі договору.

Відповідно до п. 9.12 Умов і Правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку ні одна із сторін не поінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же строк.

Підписуючи анкету- заяву, ОСОБА_2 підтвердив , що він ознайомився і згоден з Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Своїм підписом він підтвердив факт отримання інформації про умови кредитування в ПриватБанку, а також його місцезнаходження. Клієнт погодився, що ця заява разом з Памяткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також з тим, що банк має право у будь-який момент збільшити , зменшити або анулювати кредитний ліміт. Банк інформує клієнта про розмір початкового встановленого кредитного ліміту в Памятці клієнта.

Згідно з п. 5.3 Умов і Правил надання банківських послуг Банк має право проводити зміну Тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому Банк, за винятком випадків зміни розміру наданого Кредиту (кредитного ліміту), зобовязаний не менше ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці по картрахунку згідно з п. 4.9 цього договору. Якщо протягом 7 днів банк не отримав від клієнта повідомлення про незгоду із змінами, то вважається, що клієнт приймає нові умови. Право зміни розміру наданого на платіжну карту кредиту (кредитного ліміту) банк залишає за собою в односторонньому порядку, за власним рішенням банку і без попереднього повідомлення клієнта.

За умовами п. 3.1 Правил користування платіжною карткою строк дії карти вказаний на лицьовому боці карти ( місяць і рік). Карта дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця. За закінченням строку дії відповідна карта продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту карти з новим строком дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не надійшла письмова заява держателя про закриття картрахунку, а також за умови наявності грошових коштів на картрахунку для оплати послуг по виконанню розрахункових операцій по картрахунку ( в передостанній день місяця закінчення строку дії) і за умови дотримання інших умов продовження, передбачених договором.

Як вбачається з виписки по кредитному рахунку, наданого позивачем, та згідно з довідкою ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_2 за кредитним договором від 02 жовтня 2008 року були видані наступні кредитні картки № 4149 4373 2689 5115 з 02.10.2008 року з терміном дії до 01/10; № 4149 4374 0679 2422 з 08.02.2010 з терміном дії до 10/13, № 4149 6054 1084 0920 з 20.09.2011 з терміном дії до 10/15, № 4149 4377 1120 9187 з 16.03.2012 з терміном дії до 06/15 (а.с. 99-110; 163).

Відповідач зобовязання за кредитним договором виконував неналежним чином, внаслідок чого виникла заборгованість.

Згідно з розрахунком, наданим банком, заборгованість за кредитним договором станом на 29 лютого 2016 року становить 43164, 31 грн., яка складається з 5678, 52 грн. заборгованість за кредитом; 31936, 85 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом; 3255, 4 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи 250 грн. (фіксована частина); 2043, 54 грн. (процентна складова).

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не доведено належними та допустимим доказами, що ним здійснювався перевипуск кредитних карток за кредитним договором від 02 жовтня 2010 року, оскільки будь-яких договорів на підтвердження цих обставин не надано.

Проте такі висновки суперечать умовам договору та матеріалам справи, оскільки для надання клієнту нової кредитної карти у звязку із закінченням строку дії попередньої, а також для отримання додаткової кредитної карти за цим же рахунком не вимагається укладання окремого договору.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України у справі №6-103цс14 від 24.09.2014, скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій Верховний Суд України вказав що пролонгація договору передбачає продовження строку дії договору після виконання сторонами його умов і переукладання договору на тих самих умовах, на яких він був укладений, при цьому суди не звернули уваги на те, що після закінчення строку дії договору банк не видавав боржнику грошових коштів і нової платіжної картки, а боржник своїх зобовязань за договором не виконав.

Матеріалами справи підтверджено, що після закінчення строку дії картки№ 4149 4373 2689 5115 31 січня 2010 року, ОСОБА_2 були видані інші платіжні картки , та були видані кошти, якими він користувався, зокрема по картці №4149 ****2422 відповідач в період з 17.02.2010 року по 04.11.2011 року зняв готівкою та провів операцій по оплаті послуг на суму 7120 грн., по картці №4149 ****9187 в період з 02.04.2012 року по 30.10.2012 року 6553,61 грн., по картці №4149 ****0920 в період з 05.04.2012 року по 19.08.2015 року -418, 79 грн. Також відповідачем здійснювалися операції з погашення кредитної заборгованості, списання заборгованості з інших рахунків, нарахування штрафних санкцій, шляхом використання всіх зазначених позивачем кредитних карток за цим договором.

В звязку з цим протягом 02.10.20018 року по 19.08.2015 року були проведені зміни кредитного ліміту, зокрема 30.09.2011 року кредитний ліміт збільшено до 6400 грн., 08.02.2013 року зменшено до 5680 грн., і 19.08.2015 року встановлено в розмірі 5680 грн.

Тобто підтверджено, що дії ОСОБА_2 були спрямовані не лише на погашення вже існуючої кредитної заборгованості, а і подальше отримання кредитних коштів.

ОСОБА_2 підтвердив у судовому засіданні в суді першої інстанції , що він дійсно отримував декілька карток, однак заперечив, що інші картки були кредитними. Проте, жодних доказів на підтвердження своїх заперечень не надав та доводів позивача не спростував.

За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту у повному обсязі не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 ЦК України) .

Така правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України № 6-14цс14 від 19.03.2014 року, №6-95цс14 від 17.09.2014 року, №6-103цс14 від 24.09.2014 року, №6-134цс14 від 01.10.2014 року.

Таким чином, є помилковим висновок суду першої інстанції про те, що строк дії договору закінчився 31 січня 2010 року зі спливом строку дії картки №4149 ****5115.

Також по справі встановлено та підтверджується позивачем, що строк дії картки № 4149 6054 1084 0920 встановлено до 10/15, після цього дія кредитних карток не продовжувалася.

Згідно з ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Сплата щомісячних платежів повинна була здійснюватися до 25 числа місяця, наступного за розрахунковим, а останній платіж було проведено відповідно до умов договору 07 серпня 2013 року, що підтверджується випискою по рахунку.

Відповідач подавав заяву про застосування строків позовної давності до вимог позивача.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд.

Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів

Банк звернувся до суду з позовом 23 березня 2016 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності, встановленої ст. 257 ЦК України.

Виходячи з чого, вимоги банку про сплату заборгованості за відсотками підлягають задоволенню за період з 23 березня 2013 року по 29 лютого 2016 року.

При цьому, колегія суддів зауважує, що відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Враховуючи вищезазначені положення закону та у випадку не встановлення договором розміру процентів після спливу визначеного у договорі строку їх повернення, розмір процентів визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

До такого правого висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 07 вересня 2016 року у справі № 6-1412цс16.

Таким чином, з 01 листопада 2015 року розмір прострочених процентів за договором повинен визначатися на рівні облікової ставки НБУ.

З 25 вересня 2015 року по 22 квітня 2016 року розмір облікової ставки НБУ був встановлений на рівні 22%.

Згідно з наданим позивачем розрахунком з 01 листопада 2015 року по 29 лютого 2016 року кількість днів прострочки становить 92 дні.

Таким чином, розмір прострочених відсотків з 01 листопада 2015 року по 29 лютого 2016 року, з розрахунку 360 днів у році на суму заборгованості за кредитом 5678, 52 грн. становить 319,25 грн. (5678,52 грн. * 22/360*92/100), а всього заборгованість за відсотками з 23 березня 2013 року по 29 лютого 2016 року становить 24 085,46 грн.

Відповідно до ч.2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця) , з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Тобто з відповідача підлягає стягненню пеня в розмірі 1200 грн. за період з 23 березня 2015 року по 29 лютого 2016 року.

Також, колегія суддів зазначає наступне.

Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Проаналізувавши зміст довідки про умови кредитування, колегія суддів приходить до висновку, що умовами договору передбачене застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту за кожен день прострочення. У той самий час угодою передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за порушення строків платежів по будь-якому із грошових зобовязань.

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

До такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у справі № 6-2003цс15 від 21.10.2015 року.

Колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 30 963,98 грн. заборгованості за кредитом, з яких 5678, 52 грн. заборгованість за кредитом; 24 085, 46 грн. заборгованість за відсотками, 1200 грн . пеня, і про відмову у задоволенні позову щодо інших вимог.

За таких обставин суд першої інстанції не надав належної оцінки умовам кредитного договору, неповно зясував обставини справи, не застосував до спірних правовідносин норми матеріального права, які підлягають до застосування, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає до скасування з ухваленням нового рішення.

Згідно з ч. 5 ст. 88 ЦПК України якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове , суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

ПАТ КБ «ПриватБанк» за подання до суду позову сплачено судовий збір в розмірі 1378 грн. та за подання апеляційної скарги 1515,80 грн.

Враховуючи наведене, керуючись ст. 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково .

Рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 06 липня 2017 року скасувати, ухвалити нове рішення

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_2) на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість по кредитному договору SAMDN50OTC001343545 від 02 жовтня 2010 року в розмірі 30 963,98 грн., з яких 5678, 52 грн. заборгованість за кредитом; 24 085, 46 грн. заборгованість за відсотками, 1200 грн. - пеня.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 2075,87 грн. судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/ ОСОБА_4

Судді: /підпис/ ОСОБА_5

/підпис/ ОСОБА_6

Згідно з оригіналом: