АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 553/1072/17 Номер провадження 22-ц/786/1779/17Головуючий у 1-й інстанції Крючко Н. І. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді : Обідіної О.І.

Суддів : Панченка О.О., Пікуля В.П.

За участю секретаря : Кальник А.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Полтаві цивільну справу ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 25 травня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Територіальної громади м. Полтави в особі Полтавської міської ради про визнання права власності на 1/4 частину житлового будинку за набувальною давністю,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 25 травня 2017 року позово ОСОБА_3 до Територіальної громади м. Полтави в особі Полтавської міської ради про визнання права власності на 1/4 частину житлового будинку за набувальною давністюзадоволено.

Визнано за ОСОБА_3 право власності за набувальною давністю на ? частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, загальною площею 77,8 кв.м., житловою площею 33,1 кв.м., що розташовані у м. Полтава, по вул. Харківська, 16, яка належала ОСОБА_4 згідно свідоцтва про спадщину за законом від 11.12.1996 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, яка не приймала участі в розгляді справи, проте вважає, що зазначеним рішенням порушуються її права як спадкоємця, просить останнє скасувати та відмовити в задоволенні позову у звязку з невірним застосуванням норм матеріального права, неповним зясуванням всіх обставин по справі. Зокрема вказує на те, що вона є спадкоємцем спірної ? частини будинку, яка належала ОСОБА_4 та яку успадкував його син її чоловік ОСОБА_5, про що було достовірно відомо позивачу.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, що зявились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про її задоволення.

Згідно п.2 ч.1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до п.п.3,4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Частиною 1 ст. 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_3 вказував, що після смерті 22.01.1996 р. його матері ОСОБА_6, яка була власником житлового будинку по вул. Харківська, 16 в м. Полтаві її сини - ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та він успадкували зазначений будинок відповідно по ? частині кожен.

В подальшому, після смерті братів ОСОБА_8 та ОСОБА_7 ним було викуплено їх частки у спадкоємців.

Після смерті брата ОСОБА_4, належна останньому ? частина будинку не була успадкована спадкоємцями, а тому він, користується будинком в цілому, у тому числі і ? частиною ОСОБА_4

Вважаючи себе добросовісним набувачем, просив у відповідності до положень статті 344 ЦК України визнати за ним право власності за набувальною давністю на ? частину будинку по вул. Харківська, 16 в м. Полтаві, яка належала його брату ОСОБА_4

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач як власник ? частин спірного будинку більше 10 років вільно, відкрито та безперервно володіє ? частиною будинку попереднього власника ОСОБА_4, що свідчить про його добросовісність та є правовою підставою для визнання за ним права власності в порядку, передбаченого ст. 344 ЦК України.

Колегія суддів не може погодитись з вказаними висновками місцевого суду з огляду на наступне.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років набуває право власності на це майно, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

За змістом п.9 Постанови Пленуму ВСУ №5 «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно свідоцтва про право на спадщину від 11.12.1996 року спадкоємцями майна померлої ОСОБА_6 були сини: ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_3, які в рівних частинах успадкували належний спадкодавцю житловий будинок.

В подальшому, згідно договорів купівлі-продажу від 31.05.2013 року та 14.03.2016 року позивач ОСОБА_3 придбав у ОСОБА_9 та ОСОБА_10, як спадкоємців ОСОБА_7 та ОСОБА_8 відповідно по ? частині вказаного житлового будинку з часткою надвірних будівель, на підставі чого став власником ? частин домоволодіння.

У відповідності до вищенаведених норм матеріального права, ознаками володіння, необхідними для набуття права власності за набувальною давністю є добросовісне, відкрите та безперервне володіння, які повинні мати місце одночасно.

Зокрема, володілець за давністю є незаконним володільцем, про що зазначено в ч. 1 ст. 344 ЦК України (особа заволоділа чужим майном). Право власності на стороні володільця за давністю виникає поза волею та незалежно від волі колишнього власника. При цьому добросовісне володіння означає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно.

Між тим, в даному випадку, позивач ОСОБА_3 будучи рідним братом померлого ОСОБА_4 знав, що йому належить спірна частина будинку, а після смерті брата 01.07.2000 р. достеменно знав його спадкоємця - сина ОСОБА_5, який прийняв спадщину та проживав зі своєю дружиною ОСОБА_2 в будинку № 16-а по вул. Харківська в м. Полтаві, розташованому на одній земельній ділянці разом з спадковим будинком № 16 по вул. Харківська в м. Полтава.

Після смерті сина спадкодавця ОСОБА_4 - ОСОБА_5 спадщину прийняла його дружина ОСОБА_2, про що свідчить свідоцтво про право на спадщину за законом від 03.10.2001 р.

При цьому, сам позивач зареєстрований та проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1.

Одночасно, при розгляді апеляційної скарги, сторони не заперечували, що дійсно позивач здійснював певний догляд за будинком.

Проте, до моменту погіршення стосунків між позивачем та невісткою ОСОБА_2, в останньої також були ключі від будинку, які вона на вимогу позивача була змушена повернути, щоб не ускладнювати подальші відносини.

Разом з цим, в судовому засіданні позивач як власник ? частин житлового будинку пояснював, що він не пропонував вирішити з апелянтом як спадкоємцем ОСОБА_5, який прийняв спадщину після смерті батька ОСОБА_4, питання щодо придбання належної останньому ? частину будинку.

Зазначені обставини свідчать про відсутність в діях позивача такої складової для набуття права власності за набувальною давність як добросовісність.

Крім того, звертає на себе увагу, що ні в позовній заяві, ні в ході розгляду справи позивачем не ставилось питання про залучення до участі в справі в якості відповідача спадкоємця ОСОБА_2 Натомість, останній в своїй позовні заяві зазначив іншого відповідача - територіальну громаду м. Полтави в особі Полтавської міської ради.

Суд першої інстанції зазначені процесуальні недоліки не усунув, не зясував коло осіб, які повинні бути залучені до розгляду справі, та фактично вирішив спір з неналежним відповідачем.

Наведені обставини свідчать про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що в свою чергу є підставою для скасування судового рішення та постановлення по справі нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.2 ч.1 ст.307, п.п.3,4 ч.1 ст. 309, 314, 316, 319 ЦПК України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 25 травня 2017 рокускасувати, ухваливши нове, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3 до Територіальної громади м. Полтави в особі Полтавської міської ради про визнання права власності на 1/4 частину житлового будинку за набувальною давністю.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: (підписи)

З оригіналом згідно.

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1