АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3542/17 Справа № 173/1732/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Свистунова О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Свистунової О.В.

суддів Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.

за участю секретаря Гулієва М.І.о

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 01 березня 2017 року

по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2016 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

У обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що 02 вересня 2015 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_2 було укладено договір на оформлення банківських продуктів № 25087731, згідно з яким позивач відкрив відповідачу рахунок № 1709, видав карту та було надано кредит у вигляді встановлено кредитного ліміту з умовою сплати процентів 0,0001%. Відповідно до умов договору позивач надав відповідачу кредит шляхом встановлення ліміту кредитування в сумі 86 698 грн. 23 коп. Відповідач допустила порушення зобовязання у звязку з чим станом на 31 серпня 2016 року заборгованість становить 100 444 грн. 27 коп.: 55 226 грн. 79 коп. сума ліміту кредитування; 31 471 грн. 44 коп. сума простроченого ліміту кредитування; 13 746 грн. 04 коп. сума нарахованої комісії за користування кредитним коштами за період з вересня 2015 року по серпень 2016 року. На підставі вищевикладеного позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитом в сумі 100 444 грн. 27 коп., а також понесені судові витрати.

Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 01 березня 2017 року позов ПАТ «ВТБ Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ВТБ Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 86 698 грн. 23 коп.: 55 226 грн. 79 коп. сума кредиту; 31 471 грн. 44 коп. сума простроченого кредиту та понесені судові витрати в сумі 1299 грн. 90 коп.

В іншій частині позову відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції змінити, стягнувши з неї на користь банку всього 43 000 грн., оскільки вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в межах заявлених вимог та на підставі тих доказів, що надані були сторонами під час розгляду справи по суті, у достатньо повному обсязі з'ясував права і обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Судом встановлено, що 02 вересня 2015 року між Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» та ОСОБА_2 було укладено договір на оформлення банківських продуктів № 25087731. Відповідно до умов договору відповідачу було відкрито картковий рахунок з встановленим лімітом кредитування на суму 86 698 грн. 23 коп. зі сплатою процентів за користування кредитними коштами в розмірі 0,0001% строком на один рік. Також, умовами договору було передбачено сплату комісії за розрахунково-касове обслуговування карткового рахунку в сумі 1387 грн. 17 коп. Погашення заборгованості відповідно до умов договору мало відбуватися щомісячними платежами до 15 числа кожного місяця в сумі 2861 грн. 04 коп. (а.с.11).

Уклавши із ПАТ «ВТБ Банк» кредитний договір та отримавши грошові кошти на умовах повернення, строковості та платності, ОСОБА_2 порушила договірні зобов`язання, що призвело до виникнення заборгованості, яка згідно з розрахунком позивача на 31 серпня 2016 року становить - 86 698 грн. 23 коп., з яких: 55 226 грн. 79 коп. сума ліміту кредитування; 31 471 грн. 44 коп. сума простроченого ліміту кредитування (а.с.6).

Задовольняючи частково позовні вимоги банку, суд першої інстанції правильно виходив з того, що у відповідача виникла заборгованість внаслідок невиконання умов кредитного договору, яка підлягає стягненню з неї на користь позивача.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що судом першої інстанції належним чином не було досліджено обставин справи щодо зменшення суми боргу не можуть бути прийняті до уваги, оскільки, будь-яких доказів про існуючу домовленість між банком та боржником про зменшення загальної суми боргу апелянт до суду не надала і, таким чином, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 11 ЦПК України, розпорядилась своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень.

Посилання апеляційної скарги на те, що кредитний ліміт був наданий їй на придбання майна на окупованій території в АР Крим є безпідставними, оскільки, дані обставини ніяким чином не впливають на існування заявленої позивачем у позовній заяві заборгованості.

Доводи ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про те, що банком не було дотримано вимоги ст. 65 СК України, не залучено до участі у справі її чоловіка, так як за договором одного із подружжя створюється обовязок для другого подружжя не можуть бути прийняті до уваги, оскільки, доказів тому, що позичені ОСОБА_2 гроші використані в інтересах сім'ї з її чоловіком ні матеріали справи, ні апеляційна скарга не містять.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків у рішенні суду першої інстанції, протирічать вимогам законодавства, яке регулює спірні правовідносини, матеріалам справи, зводяться до переоцінки доказів по справі.

Судом першої інстанції у досить повному обсязі зясовані права та обовязки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, справа розглянута у рамках позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які б могли призвести до скасування або зміни рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права і тому, колегія апеляційного суду вважає, що згідно до ст. 308 ЦПК України правових підстав для скасування рішення не має, а тому, доводи апеляційної скарги підлягають відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 01 березня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді Т.П. Красвітна

ОСОБА_3