У Х В А Л А

іменем україни

30 серпня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

УмновоїО.В., Фаловської І.М.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Унікомбанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Унікомбанк» про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Унікомбанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Унікомбанк» на заочне рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 13 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 17 січня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з 17 січня 2012 року по 17 листопада 2015 року вона працювала на посаді заступника головного бухгалтера публічного акціонерного товариства «Унікомбанк» (далі - ПАТ «Унікомбанк»). 17 листопада 2015 року вона була звільнена з роботи на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін, проте повного розрахунку при звільненні із нею не проведено, заборгованість із заробітної плати складає 31 707 грн. 44 коп. Зазначеними неправомірними діями їй завдано моральну шкоду.

Враховуючи викладене, ОСОБА_3 просила стягнути зазначену заборгованість із заробітної плати у розмірі 31 707 грн. 44 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 73 633 грн., а також 20 тис. моральної шкоди.

Рішенням Чортківського районного суду Тернопільської області від 13 вересня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 17 січня 2017 року, позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Унікомбанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Унікомбанк» на користь ОСОБА_3 заборгованість із заробітної плати у розмірі 31 707 грн. 44 коп. з проведенням стягнення із даної суми обов'язкових податків, зборів і платежів та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 16 листопада 2015 року по день ухвалення рішення в розмірі 86 255 грн. 80 коп. з проведенням стягнення із даної суми обов'язкових податків, зборів і платежів. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ «Унікомбанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Унікомбанк» просить скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що при звільненні із позивачкою не проведено повного розрахунку, а порушення процедури про банкрутство роботодавця, наявність тривалого періоду здійснення виконавчих дій органами державної виконавчої служби, незначна частка заборгованості підприємства перед працівником у виплаті компенсації за невикористану відпустку порівняно із сумою середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку не може свідчити про відсутність вини роботодавця в невиплаті працівникові належних коштів і не є підставою для звільнення роботодавця від обов'язку сплатити зазначені кошти.

Апеляційний суд погодився із висновками районного суду, зазначивши при цьому також про те, що із позивачкою при її звільненні не проведено остаточного розрахунку, що є підставою для застосування до спірних правовідносин положення ст. 117 КЗпП України та нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Проте з такими висновками апеляційного суду погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Вказаним вимогам закону судове рішення апеляційної інстанції не відповідає.

Судами встановлено, що з 17 січня 2012 року по 17 листопада 2015 року ОСОБА_3 працювала на посаді заступника головного бухгалтера ПАТ «Унікомбанк».

17 листопада 2015 року вона була звільнена з роботи на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін.

При звільненні із ОСОБА_3 не проведено повного розрахунку.

Постановою Правління Національного Банку України (далі - НБУ) від 24 вересня 2015 року № 632/БТ запроваджено особливий режим контролю за діяльністю ПАТ «Унікомбанк» до 24 вересня 2016 pоку, постановою Правління НБУ від 06 жовтня 2015 року № 670/БТ банк віднесено до категорії проблемних строком до 180 днів, а 15 жовтня 2015 року постановою Правління НБУ №704/БТ було прийнято рішення «Про віднесення ПАТ «Унікомбанк» до категорії неплатеспроможних.

Виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб своїм рішенням №188 від 15 жовтня 2015 року «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Унікомбанк» вирішила розпочати з 16 жовтня 2015 року процедуру виведення ПАТ «Унікобанк» з ринку шляхом запровадження тимчасової адміністрації строком на три місяці з 16 жовтня 2015 року по 15 січня 2016 року.

Постановою Правління НБУ від 03 грудня 2015 року відкликано ліцензію та ліквідовано ПАТ «Унікомбанк».

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кредитор банку - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань.

Суд апеляційної інстанції у порушення ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України не перевірив тверджень відповідача про те, що 14 грудня 2015 року ОСОБА_3 скористалася своїм правом та подала до ПАТ «Унікомбанк» письмову заяву про включення її вимог до реєстру акцептованих вимог кредиторів на суму 31 707 грн. 44 коп.

Згідно з п. 6 ч. 2 ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» оплата витрат, пов'язаних із здійсненням ліквідації, проводиться позачергово протягом усієї процедури ліквідації банку в межах кошторису витрат, затвердженого Фондом. До цих витрат, зокрема, належать витрати на виплату вихідної допомоги звільненим працівникам банку.

Аналіз вищевказаної норми закону свідчить про те, що виплати звільненим працівникам банку здійснюються протягом всього періоду ліквідації банку, але у межах черговості та кошторису витрат, затвердженого Фондом.

Відповідно до п. 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону.

При цьому відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Апеляційний суд у порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 303, 315, ЦПК України, не звернув увагу на те, що норми зазначеного вище Закону є спеціальними і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у правовідносинах щодо банків, в яких проходить процедура ліквідації та помилково застосував до спірних правовідносин положення Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

За таких обставин, коли фактичні обставини, від яких залежить правильне вирішення справи, не встановлені, судове рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Унікомбанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Унікомбанк» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 17 січня 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

О.В. Умнова

І.М. Фаловська