Справа № 570/2903/16-ц
Номер провадження 2/570/193/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 серпня 2017 року

Рівненський районний суд Рівненської області в особі:

головуючого судді Таргоній М.В.

з участю секретаря Беднарчук Г.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернулась в суд із позовом до відповідача про визнання про встановлення факту прийняття нею (позивачем) спадщини після смерті її чоловіка ОСОБА_3, який помер 25.01.2014 р. та визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом (реєстр. номер 2-641), виданого 08.09.2014 р. державним нотаріусом Рівненської районної державної нотаріальної контори на ім'я ОСОБА_2 (брат спадкодавця) щодо спадкового майна ОСОБА_3, який помер 25.01.2014 р. - 53/100 частини житлового будинку з надвірними будівлями по вул. Молодіжній, 4 в смт. Квасилів, Рівненського району Рівненської області.

В обгрунтування пред'явлених вимог вказано, що 17.12.1993 р. між позивачем та ОСОБА_3 зареєстровано шлюб.

На підставі рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 25.12.2002 р. ОСОБА_3 набув в порядку спадкування право власності на 53/100 частини житлового будинку з надвірними будівлями по вул. Молодіжній, 4 в смт. Квасилів, Рівненського району Рівненської області.

25.01.2014 р. ОСОБА_3 помер. Заповіту щодо вказаного будинку він не залишав. Позивач вказує, що вона, як дружина ОСОБА_3, є спадкоємцем першої черги за законом. Із чоловіком постійно проживали разом, вели спільний побут та спільне господарство, від спадщини вона (позивач) не відмовлялася, а тому вважає, що спадщину вона прийняла, із урахуванням положень ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Просила встановити вказаний факт щодо прийняття нею спадщини.

При зверненні в нотаріальну контору для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на вказану частину будинку, їй (позивачу) стало відомо, про оформлення прав на спадкове майно спадкоємцем другої черги за законом, братом спадкодавця ОСОБА_2 Позивач вказує, що відповідач про оформленні документів на спадщину, свідомо не повідомив нотаріуса про неї (позивача), як дружину спадкодавця та спадкоємця першої черги за законом. Позивач вважає, що видача свідоцтва про право на спадщину на ім'я ОСОБА_2 порушує її права, як спадкоємця першої черги за законом, та просила скасувати вказане свідоцтво.

В судовому засідання позивач та її представник - адвокат ОСОБА_4 пред'явлені вимоги підтримали повністю з підстав та обгрунтувань наведених в позовній заяві. Позивач пояснила, а також і будучи допитаною, як свідок, дала показання про те, що із чоловіком ОСОБА_3 постійно проживали разом, вели спільний побут та господарство. Після одруження в 1993 р. проживали в будинку батьків чоловіка за згаданою адресою по вул. Молодіжній, 4 в смт. Квасилів, Рівненського району. Після смерті батьків чоловіка зазначений будинок за рішенням суду в 2002 р. був поділений між її чоловіком ОСОБА_3 та його братом ОСОБА_2 Між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 були неприязні відносини черем користування будинком та господарськими будівлями, постійно виникали сварки, які переростали в гострі конфлікти та бійки, в сотанні роки вони між собою не спілкуались, повністю розгородивши двір біля будинку. В м. Рівне у них була квартира, де вони іноді проживали. В смт. Квасилів вели підсобне господарство. Оскільки відносини між її чоловіком та відповідачем були вкрай недоброзичливі, ОСОБА_1 не була постійно у вказаному будинку смт. Квасилів, хоча там знаходились їх спільні та її особисті речі. При цьому, в певні періоди разом із ними в будинку в смт. Квасилів проживала її дочка із внуком. Із відповідачем вони не віталися, не розмовляли, не відвідували один одного як родичі, взагалі не спілкувалися. Пояснила також, що її чоловік ОСОБА_3 був інвалідом ІІ групи. 19.01.2014 р. вона провела його в м. Львів, куди чоловік мав їхати на заміну протезу. З 25.01.2014 р. чоловік не відповідав на телефонні дзвінки. Через декілька днів їй повідомили про смерть чоловіка. Поховання здійснено відповідачем без її відома. Вважає, що їй відразу не повідомили про вказані факти (сметрь чоловіка та поховання) у зв'язку із неприязними стосунками з відповідачем ОСОБА_2 В подальшому не мала можливості зайти в будинок, оскільки відповідач змінив замки. Всі відомості щодо поховання чоловіка та заміни замків в будинку з'ясувала в селищній раді.

Представник позивача просив задовольнити пред'явлені вимоги. При цьому, зауважив, що позивач зі спадкодавцем перебували в зареєстрованому шлюбі з 1993 року. Користувалися квартирою в м. Рівне та будинком в смт. Квасилів. Режим окремого проживання між ними не встановлювався. Із відповідачем у спадкодавця були вкрай неприязні відносини та постійні конфлікти саме через користування згаданим будинком та надвірними будівлями в смт. Квасилів. Оскільки позивач постійно проживала зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вона вважається такою, що прийняла спадщину. При видачі свідоцтва про право на спадщину не встановлено коло спадкоємців, в т.ч. першої черги за законом - дружина спадкодавця, про яку відповідач не повідомив нотаріуса.

Відповідач та його представник - адвокат ОСОБА_5 в судове засідання не з'явилися, повторно вдруге поспіль. Про час та місце розгляду справи відповідач повідомлявся належним чином, згідно ст. 74-77 ЦПК України. Неодноразово зверталися до суду із заявами про відкладення розгляду справи з різних причин. В судових засіданнях у яких відповідач та його представник приймали участь - позов не визнали та просили відмовити в його задоволенні. Вказували, що позивач зі спадкодавцем разом не проживала, спадщину не прийняла, підстави для визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, виданого на ім'я відповідача, - відсутні.

Відповідач ОСОБА_2 пояснював, що будинок по вул. Молодіжній, 4 в смт. Квасилів був розподілений, як спадщина, між ним та його братом - ОСОБА_3 Через спори щодо користування надвірними будівлями у них були неприязні відносини, постійно виникали конфлікти. Життям брата не цікавився, чи проживав він в шлюбі з позивачем ОСОБА_1 йому не відомо. Вказав, що протягом останніх 10 років ОСОБА_1 в смт. Квасилів не проживала. 25.01.2017 р. його брата ОСОБА_3 мертвим біля будинку знайшов односельчанин, якого він (відповідач) не знає. Обставини оформлення спадщини після смерті брата в нотаріальній конторі він (відповідач) не пам'ятає.

Повторна вдруге поспіль неявка відповідача та його представника в судове засідання не дає підстав для ухвалення заочного рішення, оскільки вказані особи брали участь у судових засіданнях, висловлювали свої думки і ставлення до позовних вимог, висловлювали свої міркування щодо пояснень позивача та його представника, показань свідків, давали пояснення та надавали докази в підтвердження заперечень проти позову.

Заслухавши пояснення сторін, їх представників, з'ясувавши обставини, дослідивши представлені докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення.

Матеріалами справи встановлено, що 17.12.1993 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 зареєстровано шлюб (а.с. 8).

ОСОБА_2 - рідний брат ОСОБА_3 (а.с. 46-47).

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 25.12.2002 р. задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розподіл спадкового майна. Поділено між вказаними особами житловий будинок з надвірними будівлями та земельну ділянку для його обслуговування по вул. Молодіжній, 4 в смт. Квасилів, Рівненського району Рівненської області (а.с. 5).

На підставі зазначеного рішення суду, 22.10.2003 р. зареєстровано за ОСОБА_2 - 47/100 та за ОСОБА_3 - 53/100 частини у праві власності на згаданий житловий будинок з надвірними будівлями по вул. Молодіжній, 4 в смт. Квасилів, Рівненського району Рівненської області (а.с. 6).

Згідно Державного акту серії ЯИ № 846037, ОСОБА_3 належить на праві вліасності земельна ділянка, площею 0,0492 га в смт. Квуасилів, Рівненського р-ну, для будівництва та обслуговування житлового будинку з надвірними будівлями (а.с. 12).

Згідно відомостей із паспорта громадянина України (а.с. 15) зареєстроване місце проживання ОСОБА_6 в АДРЕСА_1 - із 22.09.1979 року.

25.01.2014 р. ОСОБА_3 помер (а.с. 7). Згідно довідки Квасилівської селищної ради від 17.04.2015 р. № 915 ОСОБА_3 проживав та був зареєстрований в будинку по вул. Молодіжній, 4 в смт. Квасилів, Рівненського району Рівненської області. Згідно довідки Квасилівської селищної ради від 17.04.2015 р. № 917 ОСОБА_1 проживала у вказаному будинку по вул. Молодіжній, 4 в смт. Квасилів без реєстрації. Допитана в судовому засіаднні свідок ОСОБА_7 пояснила щодо обставин оформлення нею останньої довідки вказавши, що при її видачі взято до уваги пояснення сусідки - гр. ОСОБА_8, а також дані, повідомлені іншими працівниками селищної ради. Вказані показання свідка узгоджуються також і з відомостями із довідки Квасилівської селищної ради від 11.12.2015 р. № 1266/02-12 (а.с. 69). Із урахуванням наведеного, доводи представника відповідача про недійсність вказаної довідки № 917 та її неналежності, як доказу, суд вважає реалізацією права давати свої пояснення з огляду на обрану правову позицію по справі.

Із показань свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, допитаних в судовому засіданні, вбачається, що вони знали ОСОБА_3, у якого були неприязні та конфліктні відносини із братом - ОСОБА_2 через користування частинами будинку. Між собою брати не спілкувалися та ворогували, будинок був розділений між ними. ОСОБА_11 розповідав про дружину ОСОБА_1, але із останньою свідки не бачились та не спілкувались.

Із показань свідка ОСОБА_12, допитаної в судовому засіданні, вбачається, що вона, як двоюрідна сестра ОСОБА_3 та ОСОБА_2, знала про неприязні та конфліктні відносини між ними через користування батьківським будинком. Вказала, що між собою брати не спілкувалися та ворогували, будинок був розділений між ними. Із ОСОБА_11 вона не спілкувалась, ніяких відносин не підтримувала, хоча й проживала неподалік. Про життя останнього, стан його здоров'я, необхідність протезування, ін., так і про його дружину - ОСОБА_1 вона нічого не знала, тому про поховання нікому нічого не повідомляли. Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 вказала, що їй відомо про неприязні відносини між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 через будинок. Двір будинку розгороджений.

Із показань свідка ОСОБА_14 (дочка позивача), допитаної в судовому засіданні, вбачається, що після одруження із ОСОБА_15 її мати - ОСОБА_1 постійно проживала в будинку чоловіка в смт. Квасилів. В період із 2004 по 2007 р.р. вона (свідок) також проживала у вказаному будинку. Із братом ОСОБА_2 ОСОБА_15 ворогували. В січні 2014 р. ОСОБА_15 мав їхати на протезування в м. Львів.

Із показань свідка ОСОБА_16 (сестра позивача), допитаної в судовому засіданні, вбачається, що після одруження із ОСОБА_15 її сестра постійно проживала в будинку чоловіка в смт. Квасилів, куди вона (свідок) неодноразово до них приїжджала. Взимку 2014 року на Різдво була в гостях у сетри ОСОБА_1 та її чоловіка в смт. Квасилів. ОСОБА_15 говарив, що мав їхати на протезування в м. Львів. Пізніше сестра повідомила про смерть її чоловіка, обставини поховання, також про те, що в будинку змінили замки.

Із показань свідка ОСОБА_17, допитаної в судовому засіданні, вбачається, що вона разом із позивачем близько 30 років працювала на Рівненскому заводі високовольтної аппаратури. Після одруження в 1993 р. ОСОБА_1 постійно проживала з чоловіком в будинку в смт. Квасилів, куди вона (свідок) неодноразово до них приїжджала. У вказаному будинку були й особисті речі ОСОБА_1 На роботу ОСОБА_1 приїжджала із смт. Квасилів дезель-потягом.

Взимку 2014 року на Різдво була в гостях у сетри ОСОБА_1 та її чоловіка в смт. Квасилів. ОСОБА_15 говарив, що мав їхати на протезування в м. Львів. Пізніше ОСОБА_1 повідомила про смерть її чоловіка, обставини поховання, також про те, що в будинку змінили замки.

За приписами ч. 2 ст. 3 СК сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. Подружжя вважається сімєю і тоді, коли дружина та чоловік у звязку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Аналіз цих норм дає підстави для висновку, що встановлені в ч. 2 ст. 3 СК винятки, згідно з якими подружжя вважається сімєю, стосуються офіційно зареєстрованих шлюбів (пост. ВСУ від 20.02.2012).

Згідно ст. 119 СК, за заявою подружжя або позовом одного з них суд може постановити рішення про встановлення для подружжя режиму окремого проживання у разі неможливості чи небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно. Режим окремого проживання припиняється у разі поновлення сімейних відносин або за рішенням суду на підставі заяви одного з подружжя.

Із урахуванням встановлених обставин, згідно вказаних норм Закону щодо сім'ї та подружжя, суд вважає обгрунтованими доводи позивача про її постійне спільне проживання та ведення спільного побуту із її чоловіком ОСОБА_3, з яким вона (позивач) перебувала в офіційно зареєстрованому шлюбі з 1993 року. При цьому враховуються показання свідків та досліджені письмові докази. До береться уваги тривалість спільного проживання подружжя, характер їх взаєминй а також й те, що режим окремого проживання для подружжя не встановлювався. Оскільки суд вважає доведеним факту постійного проживання ОСОБА_1 з її чололвіком ОСОБА_3 (спадкодавцем) на час відкриття спадщини, ОСОБА_1 вважається такою, що прийняла спадщину. Тому вимога позивача щодо прийняття нею спадщини підлягає до задоволення.

Згідно ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Стаття 1301 ЦК визначає, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Осікльки встановлено обставини щодо прийняття спадщини ОСОБА_1, як спадкоємцем першої черги за законом, оформлення прав на спадщину на ім'я ОСОБА_2, як спадкоємця другої черги, не відповідає вимогам Закону щодо спадкування та порушує права ОСОБА_1 на спадщину після смерті її чоловіка ОСОБА_3 Тому позов цій частині також підлягає до задоволення.

Вимога, яка стосуються визнання недійсними свідоцтва про право на спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_3, безпосереднього пов'язана із вимогою про визнання обставин прийняття спадщини, спільного проживання ОСОБА_1 із ОСОБА_3, а тому є похідною від вирішення цієї вимоги, і детальнішого обґрунтування її задоволення не потребує.

Питання щодо судових витрат вирішується згідно ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 4, 10-11, 14, 57-64, 88, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 11, 16, 1223, 1258, 1301 ЦК України, ст.ст. 3, 119 СК України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину - задовольнити.

Встановити факт прийняття ОСОБА_1 спадщини після смерті її чоловіка ОСОБА_3, який помер 25.01.2014 р.

Визнати недійсним свідоцтво на право на спадщину за законом (реєстр. номер 2-641), видане 08.09.2014 р. державним нотаріусом Рівненської районної державної нотаріальної контори на ім'я ОСОБА_2 щодо спадкового майна ОСОБА_3, який помер 25.01.2014 р. - 53/100 частини житлового будинку з надвірними будівлями по вул. Молодіжній, 4 в смт. Квасилів, Рівненського району Рівненської області.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати - судовий збір в розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) грн. 20 коп. та витрати пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача в розмірі 160 (сто шістдесят) грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський районний Рівненської області суд шляхом подачі апеляційної скарги в десяти денний строк з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Таргоній М.В.