УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2017 року м. Токмак

Токмацький районний суд Запорізької області у складі головуючого судді Погрібної О.М., за участі секретаря судового засідання Королькової К.М., позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Токмацького районного суду Запорізької області позовну заяву ОСОБА_1 до Комунальної установи Токмацька центральна районна лікарня про скасування наказу, поновлення виплати заробітної плати та відшкодування моральної шкоди,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовною заявою до Комунальної установи Токмацька центральна районна лікарня про скасування наказу, поновлення виплати заробітної плати та відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Токмацького районного суду Запорізької області від 15 серпня 2017 року цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Комунальної установи Токмацька центральна районна лікарня про скасування наказу, поновлення виплати заробітної плати та відшкодування моральної шкоди, прийнята до провадження суддею Погрібною О.М. та справу призначено до судового розгляду о 10.00 годині 21 серпня 2017 року.

Встановлено, що відповідно до затвердженого списку присяжних Токмацького районного суду Запорізької області (додатку до рішення Токмацької міської ради № 137 від 22 грудня 2016 року) на підставі рішення Токмацької міської ради № 137 від 22 грудня 2016 року затверджено список присяжних Токмацького районного суду Запорізької області, ОСОБА_1 (позивач у даній справі) станом на даний час є присяжним Токмацького районного суду Запорізької області.

В судовому засіданні головуючий суддя Токмацького районного суду Запорізької області Погрібна О.М. подала заяву про самовідвід, оскільки позивач по справі ОСОБА_1 призначений присяжним Токмацького районного суду Запорізької області, за його участі ухвалювалися відповідні рішення, і дана обставина може в подальшому викликати у відповідача сумніви в обєктивності та неупередженості головуючого у справі.

Позивач проти самовідводу судді Токмацького районного суду Запорізької області Погрібної О.М. заперечував.

Представник відповідача ОСОБА_2 проти задоволення самовідводу не заперечував.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Рішенням Токмацької міської ради № 137 від 22 грудня 2016 року затверджено список присяжних Токмацького районного суду Запорізької області, відповідно до якого, ОСОБА_1 (позивач у даній справі) станом на даний час є присяжним Токмацького районного суду Запорізької області.

У пункті 2.5 «Бангалорських принципів поведінки судді» (схвалені резолюцією 2006/23 Економічної та ОСОБА_3 ООН від 27 липня 2006 року) зазначено, що суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення обєктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 20 ЦПК України суддя не може брати участі в розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, які викликають сумнів в обєктивності і неупередженості судді.

Зважаючи на складність і різноманітність цивільних справ, життєвих явищ, із ними повязаних, законодавець не став встановлювати вичерпний перелік для самовідводу судді, надавши можливість у кожному окремому випадку вирішувати питання про його обєктивність і неупередженість.

Частиною 1 ст. 23 ЦПК України встановлено, що за наявності підстав, зазначених у статтях 20, 21 і 22 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобовязані заявити самовідвід.

Згідно зі статтею 15 Кодексу суддівської етики, затвердженого ХІ черговим зїздом суддів України 22 лютого 2013 року, неупереджений розгляд справ є основним обовязком судді. Суддя має право заявити самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законодавством, у разі наявності упередженості щодо одного з учасників процесу, а також у випадку, якщо судді з його власних джерел стали відомі докази чи факти, які можуть вплинути на результат розгляду справи. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи у разі неможливості ухвалення ним обєктивного рішення у справі.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року і, відповідно до статті 9 Конституції України, є частиною національного законодавства (далі - Конвенція) кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обовязків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви № 29458/04 та № 29465/04) від 20 липня 2006 року зазначив, що Суд повторює, що, як було раніше визначено, фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у відповідній частині передбачено: «Кожен має право на справедливий розгляд його справи…незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру…».

Вимога «безсторонності», згідно з судовою практикою Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Білуха проти України», «Салов проти України», «Мироненко проти України», «Фельдман проти України») характеризується двома критеріями: перший полягає у намаганні визначити особисте переконання судді у конкретній справі, а другий - у з'ясуванні того, чи забезпечив суддя достатні гарантії для виключення будь-якого розумного сумніву з цього приводу у сторін.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Занд проти Австрії» (заява №7360/76, доповідь Комісії від 12 жовтня 1978 року) комісія звернула увагу на те, що стаття 6 Конвенції передбачає: «всю організаційну систему судів, включаючи не тільки питання, які підпадають під юрисдикцію певних видів судів, але також встановлення окремих судів та визначення їх місцевої юрисдикції».

Окрім того, у рішеннях у справі «Посохов проти Росії» (заява № 63486/00) від 4 березня 2003 року та у справі «Федотова проти Росії» (заява № 73225/01) від 13 квітня 2006 року Європейський суд з прав людини також вказав, що суд не є встановленим законом у разі, якщо правила, які регламентують склад суду, не були додержані.

Таким чином, можна стверджувати, що «судом, встановленим законом» (пункт 1 ст. 6 Конвенції) не вважається суд, який розглядає справу, не дивлячись на наявність підстав для заявлення самовідводу.

Отже, самовідвід це обовязок, зокрема судді, метою якого є гарантування неупередженості та обєктивності здійснення правосуддя, який попереджає можливість скасування рішення з мотивів незаконності складу суду.

Враховуючи те, що позивач ОСОБА_1 станом на даний час є присяжним Токмацького районного суду Запорізької області, що може в подальшому викликати в іншої сторони сумніви в обєктивності та неупередженості головуючого у даній справі, з метою уникнення у сторін будь-яких сумнівів в обєктивності та неупередженості судді при розгляді даної справи, запобігання конфліктних ситуацій, які ставлять під сумнів неупередженість судді у розгляді даної справи, та для прискорення подальшого розгляду справи по суті, головуючий підлягає самовідводу.

У відповідності до ч.1 ст.25 ЦПК України у разі задоволення заяви про відвід (самовідвід) судді, який розглядає справу одноособово, справа розглядається в тому самому суді іншим суддею, який визначається в порядку, встановленому ч.3 ст.11-1 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 23,24 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Задовольнити заявлений самовідвід судді Погрібної Ольги Миколаївни.

Матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Комунальної установи Токмацька центральна районна лікарня про скасування наказу, поновлення виплати заробітної плати та відшкодування моральної шкоди, передати до канцелярії Токмацького районного суду Запорізької області для перерозподілу в порядку ст. 11-1 ЦПК України.

Ухвала суду не підлягає оскарженню окремо від рішення суду та набирає законної сили з моменту її постановлення.

Суддя: