Справа № 367/1271/16-ц Головуючий у І інстанції Оладько С. І.
Провадження № 22-ц/780/3075/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 24.07.2017
УХВАЛА

Іменем України

24 липня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді Суханової Є.М.,

суддів: Мельника Я.С., Мережко М.В.,

за участю секретаря: Дрозда Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 11 квітня 2017 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду із позовом,відповідно до якого зазначив,що 25.06.2011р отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості. Позивач зазначає, що він виконав взяті на себе зобовязання, відповідач умови договору порушив,станом на 30.11.2015р має заборгованість у сумі 57 284 грн. 78 коп.

Позивач просить стягнути із відповідача заборгованість у сумі 57 284грн 78 коп. та судові витрати.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 11 квітня 2017 року в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись із висновком суду апелянт подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким задовольнити його вимоги в повному обсязі, посилаючись на його незаконність та необгрунтованість, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, виходячи з наступного.

За приписами ст. 1 Цивільного процесуального Кодексу України (далі ЦПК України) завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтями 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.

Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Статтями 15, 16 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, якими, зокрема є: справедливість, добросовісність та розумність, у тому числі й у судовому порядку.

Згідно із статтею 60 ЦПК України, обовязок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач для відхилення його заперечень проти позову, а, відповідно, для задоволення вимог позивача.

Судом першої інстанції достовірно встановлено, що 25.06.2011року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір,відповідно до якого позивач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості.

Однак на підтвердження вказаних обставин справи позивач не надав до суду належних та допустимих доказів.

Відповідно до ст.. 57 ЦПК України «Доказами є будь-які фактичні дані,на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин,що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін,та інші обставини,які мають значення для вирішення справи».

Відповідно до ст.. 59 ч 2 ЦПК України «Обставини справи,які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування».

Відповідно до ст..203 ЦК України « Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі».

Крім того суду першої інстанції так і колегії суддів апеляційної інстанції, апелянт послався на підтвердження факту укладання між позивачем та відповідачем 25.06.2011року кредитного договору, на ксерокопію анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг(а.с.8-9). Однак суд першої інстанції так колегія суддів при вирішенні спору по суті не може прийняти до уваги даний доказ, поскільки відповідач по справі заперечує факт укладання вказаного договору та належності відповідачу підпису на вказаному договорі, а оригінал вказаної анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг позивачем до суду першої інстанції так і колегії суддів апеляційної інстанції наданий не був, згідно наслідків службового розслідування від 21.07.2016р оригінал анкети-заяви відсутній.

Згідно з вимогами ст. 58 ЦПК України. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч.3 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість. Достовірність кожного доказу окремо, а також достовірність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Натомість, апелянт на підтвердження обставин, зазначених у позовній заяві,посилається також на ті обставини,що відповідач погашав кредит згідно договору від 25.06.2011р, з приводу чого надав до суду розрахунок заборгованості за вказаним кредитом.

Однак, при вирішенні спору по суті,суд першої інстанції та і колегія судді апеляційної інстанції не може прийняти до уваги даний доказ, поскільки довідка про розрахунок заборгованості за кредитним договором не може свідчити про ті обставини, що кредит згідно вказаного договору сплачував саме відповідач ,а не інша особа.

Отже колегія суддів погоджується з обґрунтованим висновком суду першої інстанції проте, що доводи позивача є безпідставним та таким, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

А тому, колегія суддів погоджується з тим, що судом першої інстанції повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи, дана належна правова оцінка доказам, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

Нових доказів або обставин, які б могли призвести до скасування рішення суду, яке обґрунтоване, апелянт не навів, а колегія суддів їх не встановила.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 11 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: