Провадження № 2/761/1579/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Юзькової О.Л.

при секретарі Голопич Н.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві у залі суду цивільну справу позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Генеральна дирекція з обслуговування іноземних представництв», нерезидента «Агрітім Канада Консалтинг лтд» («Agriteam Canada Consulting ltd») в особі директора проекту «Реформування системи кримінальної юстиції щодо неповнолітніх в Україні» ОСОБА_2 ОСОБА_3 про визнання запису в трудовій книжці недійсним та зобов'язання внести зміни до неї, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги наступним. З 01.11.2014 р. по 30.11.2015 р. позивач знаходився у трудових відносинах з іноземним представництвом «Агрітім Канада Консалтинг лтд» («Agriteam Canada Consulting ltd») на підставі строкового трудового договору № SC-112-VО14-2 від 01.11.2014 р. та займав посаду офіцера проекту «Реформування системи кримінальної юстиції щодо неповнолітніх в Україні». В договорі позивачем зазначено адресу фактичного місця проживання: 04116, АДРЕСА_1 та адресу місця реєстрації: 04050, АДРЕСА_2. Всі виплати заробітної плати та фінансовий розрахунок розрахунок при звільненні здійснювалось шляхом перерахування коштів у гривневому еквіваленті на картковий рахунок у АТ «Райфайзен Банк Аваль». При працевлаштування позивач передав свою трудову книжку роботодавцю, проте в день звільнення з посади за власним бажанням документ видано не було. Поштових повідомлень з вказівкою необхідності отримання трудової книжки в адресу позивача не надходило. На телефонні дзвінки до відповідачів ОСОБА_1 отрисував лише обіцянки , внаслідок чого 03.03.2016 р. змушений був звернутися до іноземного представництва з листом про видачу трудової книжки. Належним чином оформлену трудову книжку позивач отримав 28.03.2016 р. Таким чином відповідачами було порушено вимоги ст. 47 КЗпП України та п. 4.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністрерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 р. № 58. Зважаючи на викладене позивач просить суд визнати запис у трудовій книжці № 10 щодо його звільнення з 30.11.2015 р. з ініціативи працівника за ст. 38 КЗпП України, відповідно до наказу № 183і від 30.11.2015 року недійсним; зобов»язати Державне підприємство «Генеральна дирекція з обслуговування іноземних представництв» внести зміни до трудової книжки позивача, зазначивши дату звільнення з ініціативи працівника за ст. 38 КЗпП України з 28.03.2016 року; стягнути з відповідачів солідарно середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 122 057,45 грн.

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги, просив задовольнити. Додатково пояснив, що ДП «Генеральна дирекція з обслуговування іноземних представництв» були відмомі як адреса місця реєстрації ОСОБА_1 так і його фактичне місце проживання і мало надіслати позивачу поштове повідомлення щодо необхідності отримати трудову книжку. Позивач же був присутній на робочому місці в день звільнення та пропозиції отримати трудову книжку від відповідачів не надходило. Також відповідачами не надано жодного доказу відправлення на адресу ОСОБА_1 вимогу забрати трудову книжку. Солідарність же обов»язок сплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу позивачу відповідачами передбачено ст.ст. 541, 543 ЦК України.

Представник ДП «Генеральна дирекція з обслуговування іноземних представництв»в судовому засіданні заперечував щодо задоволення клопотання. Пояснив, що відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, на яку посилається позивач, трудові книжки громадян, які працюють за трудовими договорами в іноземних представництвах, у іноземних кореспондентів, співпрацівників міжнародних організацій та інших прирівняних до них іноземців на території України, зберігаються у Генеральній дирекції з обслуговування іноземних представництв. ДП «Генеральна дирекція з обслуговування іноземних представництв» є юридичною особою, що здійснює свою діяльність на підставі статуту та з метою забезпечення функціонування дипломатичних представництв та консульських установ іноземних держав, представництв міжнародних міжурядових організацій в Україні Державного управління справами, яке засноване на державній формі власності. Відповідач має структурний підрозділ - дирекцію «Інпредкадри», яка відповідно до покладених на неї функцій безпосередньо здійснює забезпечення кадрового обслуговування дипломатичних представництв, консульських установ іноземних держав, представництв міжнародних організацій та іноземних суб»єктів господарювання. На виконання вимог Інструкції № 58 та відповідно до заявок іноземних компаній, організацій, які є роботодавцями, Дирекція робить відмітки у трудових книжках працівників, зокрема, про прийняття та про звільнення з роботи. Також за положеннями Інструкції Дирекція видає трудову книжку з внесеними в неї записами в день звільнення безпосередньо працівнику або за його вимогою надсилає трудову книжку на зазначену ним адресу. Таким чином Дирекція здійснює лише функцію з оформлення рішення роботодавця щодо як прийняття так і звільнення з посади працівників - в даному випадку ОСОБА_1 21.07.2014 р. Дирекцією було укладено договір з нерезидентом «Агрітім Канада Консалтинг лтд» («Agriteam Canada Consulting ltd») за № 4056-і/Б відповідно до якого Державне підприємство взяло на себе зобов»язання з оформлення та та зберігання трудових книжок працівників зазначеної організації. 06.11.2015 р. на виконання п. 2.26. договору роботодавець направив адресу Дирекції лист про оформлення звільнення позивача 30.11.2015 р. за ст. 38 КЗпП України (з ініціативи працівника). В день звільнення позивача з посади дирекція відповідно до положень чинного законодавства України, видано наказ № 183і про звільнення ОСОБА_1, внесено відповідний запис до трудової книжки та надіслано на адресу позивача повідомлення № 115/1к від 30.11.2015 р. про необхідність отримання трудової книжки або надання згоди на її пересилку поштою. При цьому направлення повідомлення було зумовлено тим, що позивач з невідомих причин не з»явився до Дирекції з метою отримання оформленого документа. Повідомлення надіслано позивачу на адресу, вказану як місце реєстрації у паспорті і який є єдиним документом який подається громадянином при укладанні трудового договору. Інша адреса не була відома відповідачу. 25.03.2016 р. на адресу Дирекції надійшов лист другого відповідача з вимогою направлення трудової книжки ОСОБА_1 в адресу: АДРЕСА_3. До листа була додана копія вимоги самого позивача про надсилання трудової книжки за цією адресою. В цей же день ОСОБА_1 була надіслана трудова книжка. Також просить застосувати наслідки пропуску строку позовної давності для звернення за захистом своїх прав, встановлені ст. 233 КЗпП України.

Представник другого відповідача в судове засідання не з»явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Надіслав в адресу суду заперечення на позов, де зазначив наступне. Відповідно до чинного законодавства України трудова книжка ОСОБА_1 зберігалась у ДП «Генеральна дирекція з обслуговування іноземних представництв». Отримавши 10.03.2017 р. лист-вимогу позивача про повернення трудової книжки директор проекту дізнався, що позивач з невідомих причин не отримав останню, адже ще 06.11.2015 р. на адресу Дирекції було направлено листа щодо оформлення звільнення позивача з роботи з 30.11.2015 р. за статтею 38 КЗпП України у зв»язку із поданням відповідної заяви працівником. При цьому позивачу було відомо ще з моменту оформлення трудових відносин, що відповідач не може зберігати в себе трудові книжки українських працівників. Дана обставина підтверджується тим, що крім підписання трудового договору позивач заповнював на адресу Дирекції документи необхідні для оформлення трудових відносин і внесення відповідних записів до трудової книжки. Також зазначив щодо пропущення ОСОБА_1 строків позовної давності та просив застосувати наслідки пропущення такого строку.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи суд вважає. що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Не заперечувалась в судовому засіданні та обставина, що на підставі Меморандуму про взаєморозуміння між Урядом України та Урядом Канади стосовно канадської програми співробітництва від 24.10.1994 року Уряд Канади через Міністерство закордонних справ, торгівлі та розвитку Канади надає міжнародну технічну допомогу Уряду України в частині реалізації проекту (програми) «Реформування системи кримінальної юстиції щодо неповнолітніх в Україні», який пройшов державну реєстрацію в Міністерстві економічного розвитку і торгівлі України.

Виконавцем Проекту (юридичною-особою нерезидентом) є «Агрітім Канада Консалтинг лтд» («Agriteam Canada Consulting ltd») та уповноваженою особою на виконання обов»язків директора Проекту є ОСОБА_2 ОСОБА_3.

Встановлено і не заперечується сторонами, що 01.11.2014 року між Агрітім Канада Консалтінг лтд. та ОСОБА_1 було укладено трудовий договір № SC-112-VО14-2 щодо надання позивачем трудових послуг Агрітім Канада Консалтінг лтд. (роботодавцю) для запровадження проекту «Реформування системи кримінальної юстиції щодо неповнолітніх в Україні.

06.11.2015 року позивач подав директору Проекту «Реформування системи кримінальної юстиції щодо неповнолітніх в Україні» заяву про звільнення з роботи 30 листопада 2015 р. за власним бажанням.

Також не заперечувалось в судовому засіданні, що трудову книжку із внесеним записом про звільнення ОСОБА_1 отримав 28.03.2016 р.

Відповідно до ч. 4 ст. 235 КЗпП України, у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Представник ОСОБА_1 зазначає, що не видача трудової книжки є порушенням прав позивача, оскільки документ має бути виданий працівнику в день звільнення, а тому інтереси ОСОБА_1 підлягають захисту у спосіб зазначений у позові.

За приписами ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до положень ст. 48 КЗпП України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Порядок оформлення трудових книжок передбачений Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою спільним наказом Міністерства праці України, міністерством юстиції України, Міністерством соціального захисту населення України 29.07.93 р. за № 58.

Так, згідно п.4.1 Інструкції При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника.

З іншого боку, відповідно до п. 2.21 Інструкції трудові книжки громадян, які працюють за трудовим договором в іноземних представництвах, у іноземних кореспондентів, співпрацівників міжнародних організацій та інших прирівняних до них іноземців на території України зберігаються у м. Києві в Генеральній дирекції з обслуговування іноземних громадян.

Державне підприємство «Генеральна дирекція з обслуговування іноземних представництв» здійснює свою діяльність на підставі Статуту, зареєстрованому Шевченківською районною в м. Києві державною адміністрацією та, і це не заперечувалось представником позивача, здійснює забезпечення функціонування дипломатичних представництв та консульських установ іноземних держав, представництв міжнародних міжурядових організацій в Україні Державного управління справами.

Так, 21.07.2014 р. між ДП «Генеральна дирекція з обслуговування іноземних представництв» в особі директора дирекції «Інпредкадри» та компанією Агрітім Канада Консалтинг лтд., яка є роботодавцем та має зареєстроване представництво в Україні в особі уповноваженого представника ОСОБА_6, було укладено договір № 4056-і/5 щодо здійснення співробітництва в галузі ведення кадрової роботи згідно з п. 2.21 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників та бухгалтерського обслуговування з нарахування і виплати заробітної плати працівникам проекту.

За умовами зазначеного договору, Державне підприємство взяло на себе зобов»язання, зокрема, вести кадрову роботу Проекту, приймати на зберігання, а при необхідності виписувати нові трудові книжки.

Зважаючи на викладене оформлення запису в трудовій книжці позивача здійснювалось зазначеним підприємством та трудова книжка зберігалась у даного відповідача.

Як свідчать матеріали справи, у зв»язку із надходженням до роботодавця заяви ОСОБА_1 на звільнення 06.11.2015 р. директор Проекту «Реформування системи кримінальної юстиції щодо неповнолітніх в Україні» 06.11.2015 р. направив в адресу ДП «Генеральна дирекція з обслуговування іноземних представництв» лист з проханням оформити звільнення ОСОБА_1 30 листопада 2015 року згідно з ст. 38 КЗпП України та здійснити всі необхідні виплати.

30.11.2015 р. ДП «Генеральна дирекція з обслуговування іноземних представництв» було оформлено наказ № 183і Про звільнення з роботи ОСОБА_1 з 30.11.2015 р. за ст. 38 КЗпП України (з ініціативи працівника).

Також 30.11.2015 року Державним підприємством, в особі Дирекції «Інпредкадри» направило в адресу реєстрації позивача повідомлення щодо необхідності, в порядку п. 4.2. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, отримати трудову книжку.

Пунктом 4.2. Інструкції передбачено - якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника.

Представник позивача зазначає, що ОСОБА_1 не проживає за місцем реєстрації: АДРЕСА_2 та зазначав місце проживання: АДРЕСА_5 під час укладання трудового договору.

Проте, доказів тієї обставини, що позивач в день звільнення не мав можливості перебуваючи на роботі отримати трудову книжку, отримано не було.

За приписами ст. 24 КЗпП України при укладенні трудового договору громадянин зобов»язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров»я та інші документи.

За таких обставин суд вважає цілком доречним твердження представника Державного підприємства щодо надіслання повідомлення про необхідність отримати трудову книжку на адресу позивача зазначену у паспорті.

Також встановлено в судовому засіданні, що за вимогою позивача направленою в адресу роботодавця 03.03.2016 р. надіслати трудову книжку за адресою: АДРЕСА_4, роботодавець направив листа до Державного підприємства щодо надсилання документа за зазначеною ОСОБА_7 адресою кур»єрською службою Нова пошта.

Вимога була отримана підприємством 25.03.2016 р. та в цей же день виконана. 28.03.2016 р. трудова книжка ОСОБА_1 була отримана.

Приписами ст. 11 ЦПК України встановлено обов»язок суду розглядати цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами та іншими учасниками процесу доказами.

В свою чергу положеннями ст. 60 ЦПК України передбачено обов»язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Підсумовуючи все вищенаведене, суд приходить до висновку, що роботодавець та ДП«Генеральна дирекція з обслуговування іноземних представництв» не порушувались права ОСОБА_1, при звільненні позивача було дотримано вимоги чинного трудового законодавства.

Положеннями ст. 233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня коли він дізався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Представники відповідачів зазначають, що не дивлячись на те, що копію трудової книжки позивач отримав 28.03.2016 р., до суд він направив заяву лише 09.09.2016 р., а тому просять застосувати наслідки пропуску встановленого законом строку для захисту прав.

Згідно до положень ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Позовна давність, як вбачається з положень ст. 267 ЦПК України, застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення рішення. При цьому сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Зважаючи на те, що в розумінні чинного законодавства України наслідки пропуску строку позовної давності застосовуються в разі встановлення порушення прав позивача, беручи до уваги, що судом не було встановлено обставин, які б свідчили про таке порушення з боку відповідачів підстави для застосування таких наслідків відсутні.

Розподіляючи судові витрати, суд керується положеннями ст. 88 ЦПК України.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст. 3,11,57,60,88,169,212-215 ЦПК України, ст.ст. 24, 47,48,233,235 КЗпП України, Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили в разі пропущення вищезазначених строків або якщо його не скасовано після розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Суддя