АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/4651/17 Головуючий 1 інст. - Шишкін О.В.
Справа № 638/8946/17 Доповідач - Котелевець А.В.
Категорія: стягнення коштів
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2017 року Апеляційний суд Харківської області в складі:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів - Кругової С.С., Швецової Л.А.,

за участю секретаря - Кучер Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання рішення недійсним та стягнення грошового відшкодування за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 червня 2017 року,

у с т а н о в и в :

13 червня 2017 року ОСОБА_1 звернулася у суд з вищевказаним позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на просила:

- визнати недійсним рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо нікчемності Договору № 980/092/000231023, укладеного між нею та Банком "Михайлівський" відповідно до вимог частини 2 статті 218 ЦК України;

- зобов'язати включити її до переліку вкладників, які мають право на відшкодування вкладу за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб;

- стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на її користь 177 360 гривень.

Ухвалою судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 червня 2017 року у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 відмовлено з підстав, передбачених пунктом 1 частини 2 статті 122 ЦПК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу судді суду першої інстанції від 15 червня 2017 року скасувати. Зокрема зазначає, що висновок судді про те, що справа не підлягає розгляду в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства, є помилковим.

Відповідач ухвалу судді суду першої інстанції не оскаржив, заперечень на апеляційну скаргу не надав.

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали судді суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 303 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції - судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі, суддя суду першої інстанції виходив із того, що за своєю правовою природою спір є публічно-правовим та підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, оскільки відповідачем у справі є Фонд гарантування вкладів фізичних осіб.

Однак, погодитись з таким висновком не можна, оскільки суддя суду першої інстанції дійшов його з порушенням норм процесуального права.

Відповідно до статті 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до роз'яснень, викладених в пункті 4 (абзац 1) постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі статтею 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за частинами 1 і 2 статті 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17) або ГПК України (статті 1, 12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

За правилами пункту 1 частини 2 статті 17 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини 1 статті 3 КАС ).

Отже, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Натомість однією з визначальних ознак приватноправових відносин є наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єктів владних повноважень.

Публічно-правовий спір має свою особливість суб'єктного складу - участь суб'єкта владних повноважень є обов'язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сам по собі цей факт не дає підстав ототожнювати із публічно-правовим та відносити до справи адміністративної юрисдикції будь-який спір за участю суб'єкта владних повноважень.

Таким чином, аналіз статті 15 ЦПК України та статті 17 КАС України дає підстави для висновку, що при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ у кожній конкретній справі не достатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб'єктного складу спірних правовідносин (участь у них суб'єкта владних повноважень). Визначальною ознакою для правильного вирішення такого питання є характер спірних правовідносин, із яких виник спір.

Законом України від 23 лютого 2012 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон № 4452-VI) установлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду, порядок виплати відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Відповідно до частини 2 статті 3 Закону № 4452-VI Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об'єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні. Фонд є суб'єктом управління майном, самостійно володіє, користується і розпоряджається належним майном, вчиняючи стосовно нього будь-які дії (у тому числі відчуження, передача в оренду, ліквідація), що не суперечать законодавству та меті діяльності Фонду.

Згідно з статтею 47 Закону № 4452-VI уповноважена особа Фонду (кілька уповноважених осіб Фонду) визначається виконавчою дирекцією Фонду. До неї застосовуються правила та вимоги, визначені статтею 35 цього Закону. Рішення уповноваженої особи Фонду є обов'язковими для виконання працівниками банку, що ліквідується.

Уповноважена особа Фонду: 1) діє без довіреності від імені банку, що ліквідується; 2) звільняє працівників банку відповідно до законодавства України про працю; 3) виконує організаційно-розпорядчі функції для реалізації процедури ліквідації банку; 4) здійснює повноваження Фонду, визначені цим Законом та делеговані їй Фондом; 5) звітує про результати своєї роботи перед виконавчою дирекцією Фонду.

Спір, за вирішенням якого до суду звернувся позивач (про захист прав споживача та стягнення депозиту з банку), не стосується захисту прав, свобод чи інтересів у сфері публічно-правових відносин.

Пред'явлення ОСОБА_1позову до Фонду не є підставою для розгляду спору в порядку адміністративного судочинства, оскільки позивач звернувся за захистом порушених прав, що виникли із цивільних відносин. Такий спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин підстав для відмови у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1у суду першої інстанції не було.

Ухвала судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 червня 2017 рокуне є законною та підлягає скасуванню з передачею питання на новий розгляд до того ж суду для вирішення питання про відкриття провадження.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 3 ч. 1 ст. 312, ст. ст. 313, 315, 317, 319 ЦПК України

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 червня 2017 року- скасувати, передати питання на новий розгляд до того ж суду для вирішення питання про відкриття провадження.

Ухвала набирає чинності негайно і оскарженню в касаційному порядку не підлягає як така, що не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Головуючий - А.В. Котелевець

Судді - С.С. Кругова

Л.А. Швецова