Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.07.2017 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Дергачової Н.В., при секретарі судових засідань ОСОБА_1 розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань у м. Ужгород, позовну заяву публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» звернулося до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову зазначив наступне.

01.06.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, згідно якого остання отримала кредит в розмірі 11 900, 00 доларів США, терміном до 01 червня 2022 року та зобовязалася сплачувати протягом перших 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, проценти за користування кредитом у розмірі 13,00 % річних. По закінченню цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов кредитного договору.

Згідно з вимогами Закону України «Про акціонерні товариства» № 514-VI від 17.09.2008 року, нове повне найменування банку стало публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк».

Відповідно до Додатку № 1 до кредитного договору, погашення кредиту повинно відбуватися щомісячно, не пізніше визначеного числа кожного календарного місяця протягом всього строку дії договору.

Погашення нарахованих процентів згідно умов кредитного договору відбувається з 01 по 10 число (включно) кожного місяця.

13 лютого 2013 року між банком та відповідачем укладено Додаткову угоду № 2 до кредитного договору, відповідно до умов якої, змінено строки сплати процентів з 01 по 15 число кожного місяця. Викладено графік погашення кредиту в новій редакції.

Банк свої зобовязання виконав у повному обсязі.

Всупереч умов кредитного договору, відповідач не здійснює платежів для погашення кредиту, чим порушує взяті на себе договірні зобовязання.

02 листопада 2016 року відповідачу було направлено вимогу про погашення заборгованості, однак станом на 26.12.2016 року, вказана вимога банку залишена без задоволення.

Відповідно до умов кредитного договору банк має право вимагати дострокового повернення кредиту та нарахованих процентів у порядку, встановленому кредитного договору.

Станом на 26.12.2016 року заборгованість відповідача по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом та пені становить 5 473, 59 доларів США, з яких: 4 957, 40 доларів США кредитна заборгованість, 516, 19 доларів США заборгованість по процентам.

Заборгованість відповідача по сплаті пені за несвоєчасне погашення кредиту та процентів станом на 26.12.2016 року складає 2 493, 78 гривень, з яких: 1 348, 28 гривень пеня за прострочення сплати кредиту; 1 145, 50 гривень пеня за прострочення сплати процентів.

З урахуванням викладеного та із посиланням на ст.ст. 525, 526, 530, 553, 554, 1050, 1054 ЦК України та кредитний договір, позивач просить суд стягнути вищезазначену заборгованість та судовий збір з відповідача.

Представник позивача у судове засідання не прибув, незважаючи на той факт, що про час і місце його розгляду був судом повідомлений належним чином, проте подав до суду заяву від 20.07.2017 року про розгляд справи за його відсутності, у якій також вказав, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не прибув, незважаючи на той факт, що про час і місце розгляду справи був судом повідомлений належним чином.

Оскільки розгляд справи судом неодноразово відкладався, відповідач повідомлявся судом про час і місце розгляду справи та мав достатньо часу для підготовки до розгляду справи та подання до суду відповідних доказів, проте не скористався такою можливістю, суд вважає за можливе розглянути справи по суті за відсутності сторін.

Оскільки сторони та їх представники не прибули у судове засідання, судом у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані докази в їх сукупності, виходячи з їх належності та допустимості, приходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.06.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, згідно якого остання отримала кредит в розмірі 11 900, 00 доларів США, терміном до 01 червня 2022 року та зобовязалася сплачувати протягом перших 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, проценти за користування кредитом у розмірі 13,00 % річних. По закінченню цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов кредитного договору.

Згідно з вимогами Закону України «Про акціонерні товариства» № 514-VI від 17.09.2008 року, нове повне найменування банку стало публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк».

Відповідно до Додатку № 1 до кредитного договору, погашення кредиту повинно відбуватися щомісячно, не пізніше визначеного числа кожного календарного місяця протягом всього строку дії договору.

Погашення нарахованих процентів згідно умов кредитного договору відбувається з 01 по 10 число (включно) кожного місяця.

13 лютого 2013 року між банком та відповідачем укладено Додаткову угоду № 2 до кредитного договору, відповідно до умов якої, змінено строки сплати процентів з 01 по 15 число кожного місяця. Викладено графік погашення кредиту в новій редакції.

Банк свої зобовязання виконав у повному обсязі.

Всупереч умов кредитного договору, відповідач не здійснює платежів для погашення кредиту, чим порушує взяті на себе договірні зобовязання.

02 листопада 2016 року відповідачу було направлено вимогу про погашення заборгованості, однак станом на 26.12.2016 року, вказана вимога банку залишена без задоволення.

Відповідно до умов кредитного договору банк має право вимагати дострокового повернення кредиту та нарахованих процентів у порядку, встановленому кредитного договору.

Станом на 26.12.2016 року заборгованість відповідача по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом та пені становить 5 473, 59 доларів США, з яких: 4 957, 40 доларів США кредитна заборгованість, 516, 19 доларів США заборгованість по процентам.

Заборгованість відповідача по сплаті пені за несвоєчасне погашення кредиту та процентів станом на 26.12.2016 року складає 2 493, 78 гривень, з яких: 1 348, 28 гривень пеня за прострочення сплати кредиту; 1 145, 50 гривень пеня за прострочення сплати процентів.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного законодавства України.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Правові наслідки невиконання зобов'язання визначені ст. 611 ЦК України, за якою у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Як зазначено у правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 24.09.2014 у справі за № 6-145цс14, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

У силу положень статей 192, 533 ЦК України та статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, - стягнути грошову суму в іноземній валюті.

Якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Крім того, як зазначено у правовій позиції Верховного Суду України у справі № 6-190цс15 (постанова від 16.09.2015 року) статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти є грошима в національній або іноземній валюті чи їх еквівалент; у статтях 47 та 49 цього Закону визначені операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці кредитні операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу.

Законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 192 ЦК України).

Відповідно до статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Такий порядок встановлено Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року № 15-93, статтею 5 якого визначено, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету.

У зв'язку з наведеним вище слід дійти висновку про те, що не суперечить чинному законодавству України стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму у валюті. Разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за кредитним договором в іноземній валюті, оскільки такий процент є не фінансовою санкцією, а платою за користування грошима.

Отже, вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, - стягнути грошову суму в іноземній валюті.

Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

16 жовтня 2011 року вступив у силу Закон України від 22 вересня 2011 року № 3795-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», згідно з яким частину першу статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» було доповнено абзацом третім, відповідно до якого надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України забороняється.

У справі, яка є предметом перегляду, кредитний договір укладено сторонами 31 березня 2008 року. На час укладення цього кредитного договору Закон України «Про захист прав споживачів» не передбачав заборони на надання споживчих кредитів в іноземній валюті.

Станом на 26.12.2016 року заборгованість відповідача по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом та пені становить 5 473, 59 доларів США, з яких: 4 957, 40 доларів США кредитна заборгованість, 516,19 доларів США заборгованість по процентам.

Заборгованість відповідача по сплаті пені за несвоєчасне погашення кредиту та процентів станом на 26.12.2016 року складає 2 493, 78 гривень, з яких: 1 348, 28 гривень пеня за прострочення сплати кредиту; 1 145, 50 гривень пеня за прострочення сплати процентів.

Як зазначено у ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Проценти на неустойку не нараховуються. Кредитор не має права на неустойку в разі, якщо боржник не відповідає за порушення зобов'язання (стаття 617 цього Кодексу).

Відповідно до ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог у повному обсязі.

Витрати із сплати судового збору слід стягнути з відповідача на користь позивача у відповідності до ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 61, 88, 212-215, 294 ЦПК України, ст.ст. 526, 553, 559, 610, 1048, 1054 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце проживання: 88017, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», місцезнаходження: 61050, м. Харків, проспект Московський, 60, , заборгованість за договором про надання споживчого кредиту від 01.06.2007 року № 0, станом на 26.12.2016 року в розмірі 5 473, 59 доларів США (пять тисяч чотириста сімдесят три долари США пятдесят девять центів), з яких: 4 957,40 доларів США кредитна заборгованість, 516,19 доларів США заборгованість по процентам, а також заборгованість по сплаті пені за несвоєчасне погашення кредиту та процентів у розмірі 2 493,78 гривень (дві тисячі чотириста дев'яносто три гривні 78 копійок), з яких: 1 348,28 гривень пеня за прострочення сплати кредиту; 1 145,50 гривень пеня за прострочення сплати процентів.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце проживання: 88017, АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», місцезнаходження: 61050, м. Харків, проспект Московський, 60, , витрати із сплати судового збору в сумі 2 194,01 грн. (дві тисячі сто девяносто чотири гривні одна копійка)

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_3