АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1443/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 53 Яценко Г. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоГончар Н. І.
суддівСіренка Ю. В., Ювшина В. І.
при секретаріНаконечній М. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 15 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Лисянської районної центральної лікарні про стягнення заробітної плати, -

в с т а н о в и л а :

У січні 2017 року ОСОБА_6 звернувся в суд з позовом до Лисянської районної центральної лікарні про стягнення заробітної плати.

В обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що з 01.09.2009 року він працював на посаді зубного техніка госпрозрахункового відділення Лисянської РЦЛ, згідно наказу №46 від 31.08.2009 року. З жовтня 2012 року наказом №164 від 15.10.2012 року йому надано 0,25 ставки техніка зубного ортодонта.

Незважаючи на те, що він весь час відпрацьовував встановлені норми робочого часу відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №163 «Про затвердження переліку виробництв, цехів, професій і посад зі шкідливими умовами праці, робота в яких дає право на скорочену тривалість робочого тижня» тривалість робочого дня зубного техніка становить 6 годин 36 хвилин при п'ятиденному робочому тижні та він сумлінно виконував доручену йому роботу, а керівництво лікарні порушувало норми чинного законодавства.

29.05. 2015 року позивач звернувся із заявою до головного лікаря Лисянської ЦРЛ щодо перерахунку його заробітної плати згідно ст.111 КЗпП України щодо нарахування заробітної плати стосовно його посади зубного техніка госпрозрахункового відділення за ті місця роботи коли сума нарахованої заробітної плати була нижчою двох третин тарифної ставки встановленого на той час розряду (окладу) роботодавець тобто Лисянська РЦЛ повинна була проводити відповідну доплату.

Позивач неодноразово звертався до керівництва Лисянської ЦРЛ, а саме, до головного лікаря, голови профкому Лисянської РЦЛ з письмовими заявами, щодо перегляду заборгованості по його заробітній платі, на що керівництвом лікарні не було надано письмових відповідей у визначений у законодавством терміном.

Уточнивши свої позовні вимоги в судовому засіданні позивач просив стягнути із Лисянської ЦРЛ на його користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 13507,92 грн.

Рішенням Лисянського районного суду Черкаської області від 15 травня 2017 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу в якій просить його скасувати і ухвалити у справі нове рішення про зобов'язання відповідача здійснити перерахунок та виплатити заробітну плату в сумі 13507,92 грн., посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального.

Заслухавши осіб, які з»явились в судове засідання, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає із наступних підстав.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає зазначеним вище вимогам.

Судом встановлено, що 01.09.2009 року наказом № 46 від 31.08.2009 року ОСОБА_6 було прийнято на посаду зубного техніка госпрозрахункового відділення Лисянської центральної районної лікарні, про що в трудовій книжці зроблено запис (а.с. 5).

Наказом № 196 від 15.08.2011 року ОСОБА_6 з повної ставки був переведений на 0,25 ставки зубного техніка госпрозрахункового відділення /а.с. 44/.

З жовтня 2012 року наказом № 164 від 15.10.2012 року ОСОБА_6 було надано сумісництво на 0,25 ставки зубного техніка ортодонта поліклінічного відділення. (а.с.42).

З листа управління держпраці у Черкаській області від 02.12.2016 року № Д-571/14-1 вбачається, що відповідно до щомісячного плану ставка зубного техніка складає 160,2 одиниць (в грошовому вигляді 6501,07 грн.), відповідно 0,25 ставки зубного техніка відділення ортопедичної стоматології складає 40 одиниць (в грошовому вигляді 1625,26 грн.). В зв»язку з тим, що ОСОБА_6 не виконує щомісячний план, заробітна плата нараховується за фактично зроблені зуботехнічні роботи.

Відповідно до ст. 95 КЗпП України мінімальна заробітна плата - це встановлений законом мінімальний розмір оплати праці за виконану працівником місячну (годинну) норму праці. Мінімальна заробітна плата встановлюється одночасно в місячному та погодинному розмірах. Розмір мінімальної заробітної плати встановлюється і переглядається відповідно до статей 9 і 10 Закону України "Про оплату праці" та не може бути нижчим від розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов'язковою на всій території України для підприємств, установ, організацій усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників, за будь-якою системою оплати праці.

Згідно зі ст. 3 Закону України "Про оплату праці" мінімальна заробітна плата - це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну норму праці (обсяг робіт).

Статтею 21 вищезазначеного Закону передбачається, що розмір заробітної плати може бути нижчим за встановлений трудовим договором та мінімальний розмір заробітної плати у разі, якщо працівником не виконана норма праці.

Право вибору форми і системи оплати праці надано підприємству. У кожному окремому випадку застосовується саме та форма оплати праці, яка найбільше відповідає організаційно-технічним умовам виробництва і тим самим сприяє поліпшенню результатів трудової діяльності.

У випадку застосування на підприємстві відрядної форми оплати праці розмір основної заробітної плати визначається обсягом виконуваної роботи. При відрядній оплаті праці працівник не звільняється від обов'язку виконувати встановлену норму робочого часу. Але при такій формі заробітної плати додержання норми робочого часу залишається лише елементом дисципліни праці, здатним впливати на розмір оплати праці лише побічно. Суть відрядної системи оплати праці полягає в тому, що розмір оплати праці працівника визначається кількістю одиниць виготовленої ним продукції (або обсягом виконаної роботи) певної якості з урахуванням кваліфікації та умов праці.

Розділом 5 Положення про госпрозрахункове відділення ортопедичної стоматології Лисянської центральної районної лікарні передбачено, що розмір заробітної плати працівникам госпрозрахункового відділення ортопедичної стоматології нараховується за конкретно виконану роботу в розмірі пропорційному виконанню фінансового плану. Розмір заробітної плати може бути нижчим за встановлений розмір мінімальної заробітної плати у разі невиконання плану надходження коштів /невиконання норм виробітку/.

Відповідно до ст. 111 КЗпП України при невиконанні норм виробітку не з вини працівника оплата провадиться за фактично виконану роботу. Місячна заробітна плата в цьому разі не може бути нижчою від двох третин тарифної ставки встановленого йому розряду. Невиконання норм виробітку не з вини працівника виникає у випадку, коли роботодавцем не облаштовано належним чином робоче місце працівника, не забезпечено необхідний обсяг належного матеріалу для виконання роботи, тощо.

При невиконанні норм виробітку з вини працівника оплата провадиться відповідно до виконаної роботи.

Слід враховувати, що розмір основної заробітної плати (окладу, тарифної ставки) при виконанні норми праці не може бути менше розміру мінімальної заробітної плати. Оскільки згідно зі статтею 3 Закону України "Про оплату праці" до мінімальної заробітної плати не включаються доплати, надбавки, заохочувальні та компенсаційні виплати. Тобто вона забезпечується лише тарифною частиною заробітної плати.

Однак. при невиконанні норм виробітку не з вини працівника встановлена гарантія. Якщо оплата за фактично виконану роботу за відсутності вини працівника в невиконанні норм виробітку виявиться нижче двох третин тарифної ставки за встановленим працівникові розрядом, працівникові гарантується виплата заробітної плати в зазначеному розмірі.

Вина працівника в невиконанні норм виробітку виключається в таких випадках: 1) якщо власник не надав працівникові роботу. У цьому випадку має місце простій, час якого оплачується за правилом ст. 113 КЗпП. Хоча ст. 113 КЗпП і передбачає гарантію в розмірі двох третин тарифної ставки встановленої працівникові тарифної ставки (окладу), тобто той же розмір гарантії, що і ст. 111 КЗпП, все-таки не можна стверджувати, що обидві ці статті встановлюють той самий рівень гарантій. Ст. 111 КЗпП гарантує виплату двох третин тарифної ставки (окладу), якщо весь заробіток працівника за місяць виявиться нижче цього рівня, а ст. 113 КЗпП передбачає оплату часу простою в розмірі двох третин тарифної ставки (окладу) незалежно від розміру заробітної плати за місяць або будь-який інший період, будь-яку іншу одиницю часу; 2) якщо власник не створив умови праці, передбачені ст. 88 КЗпП, хоча б і при відсутності вини власника; 3) якщо причиною невиконання норм виробітку стала недостатня кваліфікація працівника, поганий стан здоров'я або інші причини, що виключають вину працівника.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що ОСОБА_6 правомірно було здійснено оплату праці за фактично виконану ним роботу, оскільки як вбачається з вищевказаних норм права, оплата праці не нижче рівня мінімальної заробітної плати є не безумовною гарантією та вимагає від працівника виконання норми праці.

Колегія суддів не може прийняти до уваги твердження апелянта про те, що норми виробітку щомісячно він виконував, однак оплата за виконану роботу не проводилась, оскільки дане твердження не підтверджується матеріалами справи та спростовується його особистими поясненнями з цього приводу. Відпрацювання встановленої тривалості робочого часу та відсутність порушень трудової дисципліни, на що вказує в апеляційній скарзі ОСОБА_6 не є підтвердженням виконання встановлених норм виробітку.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються, були предметом розгляду суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, судова колегія судової палати,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 15 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Лисянської районної центральної лікарні про стягнення заробітної плати - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанцїї на протязі двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :