22-ц/775/545/2017(м)
Головуючий у 1-й інстанції Кузнецов Д.В.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

Іменем України

22 серпня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого судді Гаврилової Г.Л.

суддів Пономарьової О.М., Зайцевої С.А.

за участю секретаря Сидельніковій А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по кредитному договору та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» про визнання недійсним кредитного договору та договору іпотеки за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 27 червня 2017 року

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову позивач зазначив, що відповідно до умов кредитного договору №MR14GK04000106 від 17 серпня 2007 року ПАТ КБ «Приватбанк» зобовязався надати та надав відповідачу кредит у розмірі 9100,00 доларів США на термін до 16 серпня 2017 року, а відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в порядку, передбаченому договором. В порушення умов кредитного договору відповідач грошові кошти не повернув, внаслідок чого утворилася заборгованість станом на 09 грудня 2015 року в розмірі 2887,36 доларів США, яка складається із заборгованості за кредитом 2334,68 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом 244,79 доларів США, заборгованості по комісії за користування кредитом 160 доларів США, штрафу (фіксована частина) в розмірі 10,91 доларів США, штрафу (процента складова) 136,97 доларів США. На підставі цього просить стягнути вказану суму заборгованості та судові витрати.

В листопаді 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання недійсним кредитного договору та договору іпотеки, в обґрунтування якого зазначив, що між сторонами був укладений кредитний договір MR14GK04000106, за яким ОСОБА_2 був наданий кредит у сумі 8000,00 доларів США для придбання житла та 1100,00 доларів США на сплату страхових платежів на термін до 16 серпня 2017 року, а також для забезпечення зобовязань за кредитом договір іпотеки квартири. Вважає, що умови кредитного договору про розрахунки між банком - резидентом України та позичальником громадянином України в іноземній валюті є суттєвим порушенням норм діючого законодавства та прав позичальника у розумінні Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки грошовою одиницею України є гривня. Фізична особа не має права отримувати кредити в іноземній валюті та повертати банку кредит і відсотки за користування кредитом в іноземній валюті. Спірний кредитний договір містить норми, які порушують цивільне законодавство України, що є підставою для визнання його недійсним(ч.1 ст. 203,ч.1 ст. 215 ЦК України) . ПАТ КБ «ПриватБанк» не надав для ознайомлення відповідної ліцензії та не долучив до кредитного договору, а відповідно до ч. 1 ст. 227 ЦК України правочин, вчинений юридичною особою без відповідної ліцензії, може бути визнаний судом недійсним. Також вказує, що відповідачем були порушені положення Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки всупереч положенням статті 11 Закону перед укладенням договору не повідомлено споживача у письмовій формі про сукупну вартість кредиту та про переваги чи недоліки пропонованої схеми кредитування, не попереджено про валютні ризики. Позичальнику не був наданий графік платежів, кредитний договір містить інші несправедливі умови, зокрема, щодо обовязку сплати відсотків після смерті позичальника та сплати подвійного розміру відсотків у разі порушення зобовязань за кредитним договором. Крім того, вважає, що відсутність інформації про сукупну вартість кредиту та інформації про валютні ризики, яка повинна надаватися перед укладенням кредитного договору є обманом клієнтів, внаслідок чого на підставі ст. ст. 229, 230 ЦК України кредитний договір може бути визнаний недійсним. Просив кредитний договір № MR14GK04000106 укладений 17 серпня 2007 року між ЗАТ комерційним банком «Приватбанк» та ОСОБА_2 про надання кредиту у сумі 91000,00 доларів США визнати таким, що має істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду позичальника (споживача), та визнати несправедливим в цілому. Визнати недійсним кредитний договір №MR14GK04000106 від 17.08.2007 року та договір іпотеки № MR14GK04000106 від 17.08.2007 року, укладений між Закритим акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк» та ОСОБА_2 про передачу в іпотеку однокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 27 червня 2017 року позов ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по кредитному договору задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість по кредитному договору станом на 09 грудня 2015 року в загальній сумі 2739,47 доларів США, яка складається з заборгованості за кредитом 2334,68 доларів США, заборгованості по відсотках за користування кредитом в сумі 244,79 доларів США, заборгованості по комісії за користуванням кредитом 160,00 доларів США. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» судовий збір у розмірі 1155,61 грн. В решті позовних вимог відмовлено. У задоволені зустрічного позову ОСОБА_2 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання недійсним кредитного договору та договору іпотеки відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду, відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 27 червня 2017 року у частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість по кредитному договору в загальній сумі 2739,47 доларів США, яка складається з заборгованості за кредитом 2334,68 доларів США, заборгованості по відсотках за користування кредитом в сумі 244,79 доларів США, заборгованості по комісії за користуванням кредитом 160,00 доларів США та в частині відмови ОСОБА_2 в задоволенні зустрічного позову про визнання недійсними кредитного договору та договору іпотеки. Просить ухвалити нове рішення, яким відмовити ПАТ КБ «ПриватБанк» в задоволенні позову про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором та задовольнити зустрічний позов ОСОБА_2 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання недійсними кредитного договору та договору іпотеки.

В обґрунтування апеляційної скарги заявник зазначає, що ПАТ КБ «ПриватБанк» не надав суду доказів обґрунтування позовних вимог, тому, що цей борг відсутній у бухгалтерському обліку ПАТ КБ «ПриватБанк» так саме як і операція по видачі кредиту. З посиланням на ст.ст. 1066, 1068 ЦК України зазначає, що позивачем порушено вимоги, які зобовязують банк відкривати клієнтам поточні рахунки, та поточний рахунок ОСОБА_2 не відкривався. Зазначає, що у ПАТ КБ «ПриватБанк» відсутні докази, які підтверджують факт видачі кредиту ОСОБА_2 Крім того, заперечує факт отримання ним суми кредиту у розмірі 1100,00 доларів США на страхування іпотечної квартири, оскільки він самостійно сплачував страхові платежі через касу Приватбанк на адресу страхової компанії. Зазначає, що не погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що кредит, який отримав ОСОБА_2 на придбання житла не є споживчим та в порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів» банком не було надано інформація про сукупну вартість кредиту, не наданий розрахунок розміру відсотків за користування кредитом, графіків платежів та банком не було попереджено споживача про валютні ризики під час виконання кредитного договору.

Крім того, судом не зясовано, хто є власником 8000 доларів США, отримання яких він підтверджував у суді 1 інстанції.

Заслухавши суддю - доповідача, доводи відповідача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3, які підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, представника позивача ОСОБА_4 яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи в межах апеляційного оскарження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права і не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 17 серпня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та відповідачем ОСОБА_2 укладений кредитний договір № MR14GK04000106, відповідно до умов якого (пункту 7.1) банк зобовязався надати ОСОБА_2 кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк з 17 серпня 2007 року по 16 серпня 2017 року включно, у вигляді не поновлювальної лінії у розмірі 8000,00 доларів США на придбання жилої нерухомості, а також у розмірі 1 100,00 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного Договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,84% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісяця в період сплати у розмірі 0,2% від суми виданого кредиту.

Цим же пунктом кредитного договору передбачено, що погашення заборгованості за договором здійснюється у такому порядку: щомісяця у період сплати, за який приймається період з 24 по 28 число кожного місяця, позичальник повинен надати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 122,70 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, винагороди.

Згідно пункту 7.2 кредитного договору для виконання договору банк відкриває позичальнику рахунок 1367 для зарахування коштів, направлених на погашення заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди та іншим платежам.

З метою забезпечення виконання договору кредиту 17 серпня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_2 укладений договір іпотеки № MR14GK04000106, відповідно до умов ОСОБА_2 передав в іпотеку ПАТ КБ «ПриватБанк», однокімнатну квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2.

Відповідач взяті на себе кредитні зобов'язання за кредитним договором у встановленому порядку не виконав, станом на 09 грудня 2015 року утворилася заборгованість у розмірі 2739,47 доларів США, яка складається з заборгованості за кредитом 2334,68 доларів США, заборгованості по відсотках за користування кредитом в сумі 244,79 доларів США, заборгованості по комісії за користуванням кредитом 160,00 доларів США.

Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За положеннями статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. (Правові позиції, викладені у постанові Верховного суду України від 02 грудня 2015 року, у справі № 6/1341цс15)

Судом встановлено, що під час укладення спірного кредитного договору ОСОБА_2 перед укладенням кредитного договору був ознайомлений з умовами кредитування, які пропонуються ПриватБанком, про що свідчить Анкета-заява від 13 серпня 2007 року, (договір укладено 17 серпня 2007р.), згідно якої ОСОБА_2 підтвердив що познайомився і згоден з умовами кредитування, які були надані мені у письмовій формі. Своїм підписом я підтверджую факт про надану мені повну інформацію про умови кредитування в ПриватБанку (а також його місце знаходження), а саме: мету, для якої кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між нами, в тому числі між зобовязаннями Позичальника; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору; строк на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які позичальник май право, та відомості про те, від кого Позичальник може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування . Дана анкета містить відомості щодо конкретної суми кредиту, відсоткої ставки, та розмір комісії.( а.с. 102 том1)

Спірний кредитний договір від 17 серпня 2007 року у розділі 7. Особливі умови, містить умови кредитування, розмір та строк проведення платежів , порядок сплати та інше.

Отже, судова колегія погоджується з висновками суду, що для складання графіку погашення заборгованості за кредитом окремим документом, як про це зазначалося відповідачем, підстав не вбачається, оскільки у кредитному договорі чітко визначено дати і щомісячні суми до сплати, що є достатнім для визначення обсягу фінансових зобовязань ОСОБА_2 та належного виконання ним умов кредитного договору.

Враховуючи, що спірний договір споживчого кредиту підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; ОСОБА_2 на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому, до січня 2015 року виконував його умови; Банк ознайомив позичальника з умовами кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту,процентної ставки, порядку погашення кредитної заборгованості порядку погашення заборгованості, та дані документи які підписані ОСОБА_2, судова колегія погоджується з висновками суду про відсутність правових підстав для визнання недійсними договору споживчого кредиту та договору іпотеки, правильно застосувавши положення статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Доводи апеляційної скарги, що надання йому, як фізичної особі, валютного кредиту є порушенням чинного законодавства, та КБ « ПриватБанк» не мав дозволу на кредитування резидентів в іноземній валюті, також не є слушними.

Згідно зі статтею 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно зі статтею 2 Закону України від 07 грудня 2000 року № 2121-III «Про банки і банківську діяльність» кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент.

Статті 47 та 49 цього Закону визначають операції банків з розміщення, залучення коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці операції здійснюються на підставі банківської ліцензії.

Банком надано суду банківську ліцензію від 19 березня 1992 року № 22 та ліцензію на здійснення валютних операцій, які до переоформлення НБУ відповідних ліцензій на виконання вимог п.1 розділу II ЗУ від 15 лютого 2011р. № 3024-VI Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків вважаються такими, що є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, отже банк « ПриватБанк» мав право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті. (п. 2 ст. 5 Декрету про валютне регулювання) (а.с. 163-172 том 2), а,за таких обставин, кредит правомірно надавався у доларах США та у будь-якому випадку не порушує права ОСОБА_2 як споживача фінансових послуг.

За таких обставин, суд дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсними договору споживчого кредиту та договору іпотеки, правильно застосувавши положення статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Перевіряючи доводи ОСОБА_2 щодо неналежного ведення первинного бухгалтерського обліку ПриватБанком, а саме невиконання вимог діючого законодавства - ст.ст.1066, 1068 ЦК України про обовязок відкриття клієнтам поточних рахунків, судова колегія виходить з наступного.

Згідно із частиною першою статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Отже, фізична або юридична особа, яка внесла кошти на свій поточний рахунок є кредитором банку з майновими вимогами щодо повернення своїх грошових коштів з поточного рахунку.

Відповідно до частини третьої статті 1068 ЦК України банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Відповідно до укладеного між сторонами у справі кредитного договору позивач є боржником ПАТ КБ « ПриваБанк», а останній є кредитором ОСОБА_2 У свою чергу, відомостей, що ОСОБА_2 укладав з банком «ПриваБанк» договір банківського рахунку відповідно до ст. 1066 ЦК України, матеріали справи не містять.

Таким чином, між сторонами у справі існує грошове зобов'язання на підставі кредитного договору, а не договірні відносини щодо відкриття та ведення поточних рахунків, отже , доводи апеляційної скарги про обовязок кредитора відкрити поточний рахунок є помилковими.

У свою чергу, для обслуговування кредиту відкривається динамічний транзитний рахунок 2909, відкриття якого сторони передбачили п. 7.2. кредитного договору. Дана умова договору прописана відповідно до Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України, затвердженої Постановою Правління НБУ від 17.06.2004р. № 280 , згідно якої для проведення кредитних та транзитних операції клієнтів відкриваються рахунки групи 29 та 2909.

Заперечуючи проти позову первісного позивача, апелянт піддає сумніву належність грошових коштів у розмірі 8000 доларів США саме кредитору, банку «ПриватБанк», та зазначає, що у Банку відсутні докази, які підтверджують факт видачі кредиту у розмірі 1100,00 доларів США на страхування іпотечної квартири, оскільки він самостійно сплачував страхові платежі через касу Приватбанк на адресу страхової компанії.

Відповідно до п.7.1. кредитного договору, Банк зобов'язується надати Позичальникові кредитні кошти шляхом:

- видачі готівки через касу у розмірі 8000 доларів США,

- а також у розмірі 1100 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п.2.1.3, 2.2.7 даного договору.

Судом встановлено, що згідно меморіального ордеру ОСОБА_2 отримав в касі Маріупольського ФЗАТ КБ «ПРИВАТБАНКУ» суму в розмірі 8000,00 доларів США відповідно до кредитного договору № MR14GK04000106 від 17.08.2007 року, що підтверджується ордером розпорядженням від 17 серпня 2007 року та заявою про видачу готівки від 20 серпня 2007 року. ( а.с. 6,7том2)

17.08.2007р. ТОВ Страхова компанія Кредо та ОСОБА_2 уклали Договір особистого страхування № MR14LK00043148 та Договір страхування майна №MR14GK00043147 .

Відповідно до п. 10, 11, 12.1, 12.4 Договору особистого страхування, страхові платежі здійснюються з метою лонгації договору щорічно у строк до 17 серпня у розмірі 202 грн.

Відповідно до п. 10, 11, 11.1, 11.4 Договору страхування майна, страхові платежі здійснюються з метою лонгації договору щорічно у строк до 17 серпня у розмірі 353,50 грн.

Отже, ОСОБА_2 було надано право вибору сплачувати страхові платежі самостійно або використовувати надані кредитні кошти у розмірі 1100 доларів на прописаних у договорі умовах. ( а.с.3-4,15-16 том 3)

Згідно умов страхування , у разі, якщо ОСОБА_2 бажає самостійно, власними (а не кредитним) коштами сплачувати страхові платежі, то він повинен щорічно, у строк до 17 серпня надати до ПриватБанку квитанцію про сплату відповідно 202 грн. та 353,50 грн. У іншому разі, сплата страхових платежів буде проведена у порядку п.7.1. та 2.1.3. кредитного договору за рахунок кредитних коштів.

Згідно матеріалів справи , ОСОБА_2 лише раз здійснив сплату страхових платежів(17.08.2007р., а.с. 86 том3) у спосіб, визначений договорами страхування. Подальші сплати проводились Банком за рахунок наданої кредитної лінії.( а.с.1, 87-104 том 3)

Доводи апеляції, що ОСОБА_2, частково сплачував страхові платежі самостійно, не спростовують висновків суду, оскільки дані платежі були зроблені після спливу строку, визначеному договорами страхування, а саме після 17 серпня поточного року та усі грошові кошти, шо надходили від ОСОБА_2 зараховувались на погашення заборгованості за кредитом. Всі вказані операції відображені у виписці та розрахунку заборгованості.

У свою чергу, надана до суду Банківська виписка по кредитному рахунку має статус первинного документу, що передбачено розділом 4.2 розділу «Бухгалтерський облік та звітність»,п.336 Переліку типових документів,затвердженого наказом Мінюсту від 12.04.2012р. № 578/5, що спростовує доводи ОСОБА_2 про відсутність бухгалтерського обліку в Банку.

Крім того, як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором, сума позову була нарахована із тіла виданого кредиту в розмірі 8000,00 доларів США та в подальшому додавалися суми фактично виплачених щорічних страхових платежів за офіційним курсом на день списання з кредитної лінії ОСОБА_2В в доларах США (т.1 а.с.4-8).

За таких обставин, переглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги , судова колегія погоджується з висновками суду щодо часткового задоволення позову, а доводи апеляційної скарги про порушення норм матеріального права є безпідставними.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, та є безумовною підставою для скасування рішення у справі не встановлено.

У свою чергу помилкове твердження суду, що кредитний договір на придбання нерухомості не є споживчим у розумінні Закону України « Про захист прав споживачів», не спростовує його остаточних висновків, та не впливає на законність укладеного рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 27 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання чинності безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді Гаврилова Г.Л.

ОСОБА_5

ОСОБА_6