У х в а л а

іменем україни

26 липня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Кафідової О.В., Леванчука А.О., Фаловської І.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Матіол», про визнання договору найму житла укладеним, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 02 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 21 березня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулись до суду з указаним позовом, у якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просили визнати укладеним договір найму житлового приміщення між ними, як співвласниками будівлі та ОСОБА_6, яка є наймачем житлових приміщень - кімнат АДРЕСА_1 на умовах, відповідно до п. п. 2, 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572 та на підставі типового договору найму житлового приміщення у соціальних гуртожитках, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 травня 2007 року № 783 разом із типовим положенням про соціальні гуртожитки для осіб, які потребують соціального захисту.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказували на те, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 07 червня 2006 року, зі змінами від 29 січня 2008 року на підставі рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 листопада 2007 року, вони є власниками будівлі гуртожитку по АДРЕСА_1

Зазначали, що у кімнатах АДРЕСА_1 в указаному гуртожитку мешкає відповідач, проте орендну плату, грошові кошти за утримання будинку та прибудинкової території не сплачує, ухиляється від укладення договору найму, але фактично правовідносини найму (оренди) житла між ними та відповідачем виникли та тривають.

Звертали увагу на те, що ОСОБА_6 кімнату у гуртожитку отримала як працівник ВАТ «Мелітопольпродмаш», яке було власником гуртожитку, проте 07 травня 2014 року товариство було ліквідовано, та до них як нових власників перейшли права та обов'язки наймодавця відповідно до ст. 814 ЦК України, крім прав та обов'язків роботодавця.

Також вважають, що оскільки гуртожиток є об'єктом приватної власності, то до правовідносин між сторонами у даному спорі належить застосовувати положення ст. ст. 627, 638, 810, 812 ЦК України.

Враховуючи наведене, просив задовольнити позов.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 02 листопада 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 21 березня 2017 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Як на підставу своїх позовних вимог про визнання договору найму житлового приміщення укладеним, позивачі посилались на те, що відповідачу була направлена пропозиція про укладення договору найму приміщення та примірник договору найму, який відповідає Типовому договору житлового приміщення в соціальному гуртожитку відповідно до Положення про соціальний гуртожиток для осіб, які потребують соціального захисту, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 травня 2007 року № 783.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, правильно виходив з того, що позивачами не надано доказів вручення відповідачу проекту договору оренди житлового приміщення з усіма істотним умовами, які йому були запропоновані власником гуртожитку і які є необхідними для укладення договору відповідно до вимог ст. 638, ст. ст. 810, 812 ЦК України, зокрема, щодо найменування та характеристик житлового приміщення, яке передається в оренду - номер, площа, кількість кімнат житлового приміщення, загальний розмір, наявність реквізиту у кімнаті, розмір оплати за це приміщення за встановленими власником тарифами та обґрунтування розміру платні.

При цьому судами зазначено, що проект договору найму житлового приміщення, що міститься в матеріалах справи не відповідає зазначеним вимогам закону, оскільки не містить у собі зазначених істотних умов.

Крім того, у проекті договору найму житлового приміщення не зазначається про капітальний ремонт гуртожитку власником, не надається обґрунтування визначеного розміру орендної платні у сумі 250 грн, які послуги включає ця сума, зокрема, лише плату за метраж, чи вивіз сміття, прибирання гуртожитку, обслуговування прибудинкової території.

Враховуючи наведене, суди дійшли правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 02 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 21 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Кафідова

А.О.Леванчук

І.М.Фаловська