Провадження № 2/761/2237/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: Осаулова А.А.

при секретарі: Вольда М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Виробниче Об»єднання «Мальва» про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку та компенсації частини заробітної плати в зв»язку з несвоєчасною її виплатою та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Виробниче Об»єднання «Мальва», де просив суд із урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 11.07.2017 рокустягнути з відповідача на свою користь заборгованість з виплати заробітної плати - 60194,41 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі - 65 529,68 грн., компенсації частини заробітної плати в зв»язку з несвоєчасною її виплатою в сумі - 45 073,40 грн. та моральну шкоду в сумі - 102400 грн.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що відповідач тривалий час не розраховується із позивачем по нарахованій заробітній платі після його звільнення з роботи з 01.06.2016 року за власним бажанням. У зв»язку з цим, відповідачем було надано довідку про заборгованість по зарплаті за період з січня 2014 року по травень 2016 року в сумі - 60194,41 грн., але яку не було виплачено по сьогодні. У зв»язку з цим, позивач розрахував втрачений им середній заробіток з часу виникнення заборгованості по даний час у відповідності до вимог ст..116, 117 КЗпП України та вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року. Також, з за умовами вимог ст..34 Закону України «Про оплату праці» позивачем також було визначено розмір компенсації втрати частини заробітку у зв»язку з порушенням термінів їх виплати за період по травень 2017 року в сумі - 45073,40 грн. Також, на підставі ст..237-1 КЗпП України позивач просив суд стягнути кошти моральної шкоди, зважаючи на вимушені страждання та додаткові незручності, втрати нормальних життєвих зв»язку, які позивач повинен був понести у зв»язку з необхідністю організації умов життя, необхідність позивача грошові кошти на прожиття у знайомих та родичів, докладання додаткових зусиль позивачем, що і так є інвалідок 2 групи.

В судовому засіданні позивач позов підтримав в повному обсязі та просив позовні вимоги задовольнити з викладених у позові підстав, оскільки проведені ним розрахунки є вірними та зробленими на підставі вимог чинного законодавства.

Відповідач в судове засідання свого представника не направив, але у своїх письмових запереченнях проти позову зазначив, що позивач був запрошений до установи відповідача для отримання грошових коштів розрахунку по зарплаті, але не з»явився по сьогодні з невідомих причин. Просив суд відмовити в задоволенні позову про стягнення донарахованих коштів до заробітної плати у зв»язку з пропуском строків позовної давності при зверненні до суду із цим позовом про їх стягнення. Підстав для задоволення позовних вимог про стягнення коштів моральної шкоди зазначено не було.

Вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові заперечення відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

У судовому засіданні достовірно встановлено, що за наказом №5-к від 01.06.2016 року з цього ж часу було звільнено ОСОБА_1 з посади заступника директора з економіки та виробництва за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України (а.с. 59).

За вимогами ч.ч. 1, 7 ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 та ч. 1 ст. 83 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей.

Згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Разом з тим, звертаючись з позовом до суду позивач зазначає, що в день його звільнення відповідач не провів з нимповного розрахунку по заробітній платі, зокрема, позивачу не було виплачено відповідачем заробітну плату у повному обсязі.

У відповідності, до ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Як встановлено в судовому засіданні та підтверджується стороною відповідача, то дійсно грошові кошти заробітної плати виплачено позивачу не було, що підтверджується довідкою про нараховану позивачу заробітну плату, а саме за січень 2014 року по 31.05.2016 року в загальній сумі - 60 194,41 грн. (а.с.56), яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, зважаючи на порушення його конституційних прав.

При цьому, суд не приймає до уваги та вважає такими, що направлені уникнення виконання вимог закону про виплату таких коштів, посилання сторони відповідача на причину їх не виплату - неявка за їх отриманя позивача до бухгалтерії підприємства з огляду на наступне. Так, протягом усього часу проведення судових розглядів у цій справі в судове засіданні представник відповідача не з»явився та не надав суду відповідних доказів, що були витребовані судом. Надані ж відповідачем поштові відправлення та квітанції (а.с.57-58) не вказують на їх отримання позивачем та відповідачем не надано суду самих листів-запрошень, зі змісту яких вбачалось би про запрошення позивача та з яких обставин.

Розглядаючи позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні слід зазначити наступне.

Також, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Пленум Верховного Суду України в п. 20 своєї постанови № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснив - установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він в цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь час затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому його вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

З урахуванням того, відповідачем на день звільнення позивача не було виплачено заробітну плату та відповідачем не доведено відсутність у цьому його вини, тому суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки у виплаті вказаного вище розміру заробітної плати.

У відповідності до п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.95 рокунарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

За перевірених судом розрахунків позивача відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМ України № 100 від 08.02.95р., вирахована вище середньоденна заробітна плата для нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні:

Заробітна плата за квітень 2016 року становить - 1000 грн. (а.с.3 індивідуальні відомості про застраховану особу ПФУ), а відпрацьовано за цей період було - 5 днів (а.с.62).

Заробітна плата за травень 2016 року становить - 884,21 грн. (а.с.3 індивідуальні відомості про застраховану особу ПФУ), а відпрацьовано за цей період було - 4 дні (а.с.61).

Звідси розраховується середньоденний заробіток шляхом додавання сум обох заробітних плат за цей період 1000 + 884,21 : 9 кількість відпрацьованих робочих днів = 209 грн. 36 коп.

Також, в період звільнення позивача з 01.06.2016 року по 25.08.2017 року (день винесення судом рішення) пройшло - 307 робочих днів х 209,36 грн. (середньоденний заробіток) = 64 272,50 грн., який підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача, оскільки на даний час кошти заробітної плати так і були сплачені.

Крім того, відповідно до ч. 6 ст. 95 КЗпП України визначено, що заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.

При цьому, ст. 34 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Оскільки судом встановлено порушення з боку відповідача прав позивача на оплату праці, суд перевіривши наданий позивачем розрахунок, приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заробітної плати з урахуванням індексу інфляції за період з 01.02.2014 року по 31.05.2016 року в сумі - 45073 грн. 40 коп., зважаючи на вірність розрахунку саме за вказаний перід згідно встановлених величин приросту індексу споживчих цін за цей же період, обрахований у відповідності постанови Кабінету Міністрів України №159 від 21.02.2001 року.

Розглядаючи позовні вимоги ОСОБА_1 у відповідності до вимог ст.11 ЦПК України, вимоги про стягнення компенсації втрати частини заробітку у зв»язку з порушенням строків її виплати підлягають частковому задоволенню за період з 01.02.2014 року по 31.05.2016 року в сумі - 45073 грн. 40 коп., а не за зазначений позивачем період - з 01.02.2014 року по 31.05.2017 року, оскільки в такому разі сума буде значно більшою, а ніж заявлена у позові до стягнення.

Щодо стягнення моральної шкоди суд приходить до висновку, що вказана вимога підлягає задоволенню частково, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого, життя.

Судом встановлено, що внаслідок незаконного та тривалого порушення прав позивача на не отримання грошових коштів заробітної плати позивач переніс моральні страждання, довгий час прикладав зусиль для поновлення своїх прав, був вимушений відшукувати інші засоби до існування, прикладаючи додаткові зусилля для свого нормального існування, внаслідок чого втратив нормальні життєві зв'язки, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню завдана моральна шкода в розмірі - 5000 грн.

Таким чином, суд, перевіривши розрахунки позивача, наведенні у позовній заяві від 11.07.2017 року, вважає про можливість часткового задоволення позовних вимог шляхом стягнення ПрАТ «ВО «Мальва» на ОСОБА_1 заборгованість з виплати заробітної плати за період з 01.01.2014 року по 31.05.2016 року в розмірі - 60 194 гривні 41 коп., що визначені із відрахуванням податків, зборів та інших обов»язкових платежів як про це можливо зробити висновок шляхом порівняння таких даних у поданих до Пенсійного фонду України відомостях про позивача (а.с.3) та довідки відповідача про нараховану, належну до виплату суму за відповідний період (а.с.56); середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 01.06.2016 року по 25.08.2017 року в сумі - 64 272 гривні 50 коп.; компенсацію частини заробітної плати в зв»язку з несвоєчасною її виплатою за період з 01.01.2014 року по 31.05.2016 року в сумі - 45073 гривні 40 коп., що загалом становить - 109 345 грн. 90 коп., що зазначені без відрахування податків, зборів та інших обов»язкових платежів; моральну шкоду в розмірі - 5000 гривень 00 коп., а всього в розмірі - 174 540 гривень 31 коп.

Підстав для задоволення заяви відповідача про необхідність застосування строків позовної давності на підставі ст..233 КЗпП України та у зв»язку з цим відмови у позові про стягненні інших виплат, що виникли у зв»язку з не виплатою заробітної плати, суд не вбачає з огляду на те, що порушення прав позивача носять триваючий характер і не припинились станом на даний час, що вказує на можливість нарахування на заборгованість з заробітної плати коштів як середнього заробітку за час затримки розрахунку, так і компенсації частини заробітної плати в зв»язку з несвоєчасною її виплатою.

У відповідності до вимог п.2 ч.1 ст..367 ЦПК України рішення суду в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства «Виробниче Об»єднання «Мальва» на користь ОСОБА_1 заборгованості з заробітної плати за один місяць в розмірі - 3378 гривні 48 коп. підлягає негайному виконанню.

В порядку, визначеному ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі - 1 745 грн. 40 коп., виходячи із суми позовних вимог, які задоволено судом.

Враховуючи наведене, на підставі ст.ст. 43, 55 Конституції України, ст.ст. 67, 72, 107, 116, 117, 233 КЗпП України та керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 11, 56-61, 64, 88, 179, 208, 209, 212-215, 218, 223, 294, 296 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Виробниче Об»єднання «Мальва» () на користь ОСОБА_1 заборгованість з виплати заробітної плати за період з 01.01.2014 року по 31.05.2016 року в розмірі - 60 194 гривні 41 коп., що визначені із відрахуванням податків, зборів та інших обов»язкових платежів;

-середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 01.06.2016 року по 25.08.2017 року в сумі - 64 272 гривні 50 коп.; компенсацію частини заробітної плати в зв»язку з несвоєчасною її виплатою за період з 01.01.2014 року по 31.05.2016 року в сумі - 45073 гривні 40 коп., що загалом становить - 109 345 грн. 90 коп., що зазначені без відрахування податків, зборів та інших обов»язкових платежів;

-моральну шкоду в розмірі - 5000 гривень 00 коп., а всього в розмірі - 174 540 (сто сімдесят чотири тисячі п»ятсот сорок) гривень 31 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Виробниче Об»єднання «Мальва» () в дохід держави судовий збір у розмірі - 1 745 грн. 40 коп.

Рішення суду в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства «Виробниче Об»єднання «Мальва» () на користь ОСОБА_1 заборгованості з заробітної плати за один місяць в розмірі - 3378 гривні 48 коп. підлягає негайному виконанню.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м.Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: