Провадження номер 2/741/424/17
Єдиний унікальний номер 741/921/17
РІШЕННЯ

іменем України

10 серпня 2017 року м. Носівка

Носівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого - судді Дикого В.М.,

з участю секретаря с/з Герасимчук Н.Ю.,

позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Носівського районного суду Чернігівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Носівської міської ради Чернігівської області про визнання права власності на житловий будинок як частину майна у спільній власності подружжя та в порядку спадкування,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 подала до Носівського районного суду Чернігівської області позовну заяву до Носівської міської ради Чернігівської області про визнання права власності на житловий будинок як частину майна у спільній власності подружжя та в порядку спадкування. Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер чоловік позивача ОСОБА_4. Після його смерті залишилося спадкове майно, а саме: 1/2 частини житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1. Вищевказаний будинок подружжя придбало 01.12.1967 р., договір купівлі-продажу будинку був зареєстрований у БТІ. 25.10.1976 р. виконком Носівської міської ради надав дозвіл на перебудову будинку. 23.10.1977 р. представником Носівського БТІ складено відповідний акт. Після перебудови будинок не був зареєстрований у БТІ. Будинок та господарські будівлі були побудовані позивачем та її покійним чоловіком. Будинок є спільною власністю подружжя. Позивач є спадкоємцем після смерті чоловіка, спадщину вона прийняла, подавши заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Позивач не може отримати свідоцтво про право на спадщину за законом та свідоцтво про право власності, тому що не здійснена державна реєстрація будинку. Саме тому ОСОБА_2 і звернулася до суду з позовом про визнання за нею права власності на житловий будинок як частину майна у спільній власності подружжя та в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4

У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги з підстав, викладених у змісті позову, та просила їх задовольнити.

Представник відповідача Носівської міської ради Чернігівської області в судове засідання не з'явився. Представник відповідача направила до суду заяву, у якій не заперечувала проти задоволення позову та просила справу розглянути без участі представника відповідача.

Вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд робить нижченаведений висновок.

У судовому засіданні встановлено, що 01 грудня 1967 року ОСОБА_4 придбав у ОСОБА_5 будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1, що підтверджується копією договору купівлі-продажу, посвідченого нотаріусом Носівської державної нотаріальної контори (а. с. 9).

25 жовтня 1976 року виконком Носівської міської ради надано дозвіл на виконання робіт з перебудови будинку по АДРЕСА_1 (а. с. 11).

У судовому засіданні встановлено, що будинок був перебудований подружжям ОСОБА_4 та ОСОБА_2 Однак після перебудування будинок не було зареєстровано в БТІ (а. с. 33).

На будинок виготовлено технічний паспорт, із якого вбачається, що будинок був побудований у 1991 році, самочинне будівництво відсутнє, будинок та інші господарські будівлі не є аварійними та придатні до користування (а. с. 12-14).

Згідно зі ст. 22 КЗпШС України, який діяв на момент будівництва будинку, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно з ч. 1 ст. 61 Сімейного кодексу України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Отже, будинок по АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_2

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а. с. 8).

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

За життя ОСОБА_4 заповіту не складав, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 22).

Отже, спадкоємство після смерті ОСОБА_4 здійснюється за законом.

Згідно з ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

ОСОБА_2 є дружиною померлого ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про одруження (а. с. 7). А, отже, вона є спадкоємцем першої черги за законом після його смерті.

Із копії спадкової справи №22/2017 убачається, що позивач прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4, подавши відповідну заяву до нотаріальної контори (а. с. 24-33).

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 за життя не зареєстрував своє право власності на житловий будинок, а тому позивачеві відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на житловий будинок та свідоцтва про право на спадщину, що підтверджується постановою нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 118/02-31 від 03 липня 2017 року (а. с. 16).

Згідно з ч. 2 ст. 318 ЦК України усі суб'єкти права власності є рівними перед законом.

Відповідно до статті 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Матеріали цивільної справи підтверджують, що на будинок АДРЕСА_1 виготовлена технічна документація (а. с. 12-14).

Згідно звіту про оцінку майна ринкова вартість вищевказаного будинку складає 101788 грн. (а. с. 15).

Ураховуючи вищевикладені обставини та правові норми, суд робить висновок, що позов ОСОБА_2 підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 174, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд

РІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, як спадкоємцем за законом після смерті чоловіка ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та як власником частини майна у спільній власності подружжя, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований у АДРЕСА_1, який складається з власне житлового будинку «А», прибудови «а», прибудови «а-1», критого ганку «а-2», сараю «Б», сараю «Г», погреба «П» вбиральні «У-1», колодязя 1/2 частини «К», загальною площею 102,3 кв. м житловою площею 56 кв. м ринковою вартістю 101788 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя В.М. Дикий