Справа № 344/3288/17
Провадження № 2/344/2057/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ЗАОЧНЕ

08 серпня 2017 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Пастернак І.А.

секретаря Кріцак Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_4,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_4. Позовні вимоги мотивувала тим, що вона є власником 3/8 частки даної квартири. Окрім неї, в зазначеній квартирі зареєстровані ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 Відповідач більше 12 років проживає в США, що підтверджується поясненнями свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, не проживає у вказаній квартирі, його речей у квартирі немає, комунальні послуги він не оплачує. Реєстрація ОСОБА_2 у вищевказаній квартирі тягне за собою понаднормові витрати по оплаті житлово-комунальних послуг.

Позивачка в судове засідання не з'явилась, подала до суду заяву, якою просила позов задоволити в повному обсязі, розглянути справу без її участі, не заперечила проти заочного розгляду справи (а.с. 23).

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився повторно, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча про день та час судового слухання був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 24-27).

З урахуванням положень ст.224 Цивільно-процесуального кодексу України суд ухвалив провести заочний розгляд справи.

Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права користування нерухомим майном внаслідок чого ОСОБА_1 позивається про його відновлення, шляхом визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Як вбачається з копії Свідоцтва про право власності на житло від 14.03.2002 року, виданого Госпрозрахунковою групою з приватизації державного житлового фонду, квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_7, ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_8 в рівних долях (а.с. 5).

Відповідно до договору дарування 3/8 часток квартири від 04.05.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Павлінським В.Д., зареєстровано в реєстрі за №1574, ОСОБА_1, яка діє від імені ОСОБА_2 подарувала, а ОСОБА_10, яка діє від імені ОСОБА_3, прийняла в дар 3/8 частки квартири двохкімнатної за номером АДРЕСА_6 (а.с. 6).

Згідно копії Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єктів нерухомого майна №58800797 від 10.05.2016 року ОСОБА_1 є власником 1/8 частки квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, серія та номер 4347, виданого 29.12.2015 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Павлінським В.Д. (а.с. 7). Тобто, ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належить 3/8 частки квартири АДРЕСА_1, а ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності належить 5/8 частки зазначеної квартири.

Відповідно до Довідки про склад сім'ї КП "Муніципальна інвестиційна управляюча компанія" від 30.01.2017 року №02-02/295, за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровані ОСОБА_7 - уповноважений власник (основний квартиронаймач), ОСОБА_1 - дружина, ОСОБА_3 - син, ОСОБА_4 - онук (а.с. 8).

Як вбачається із заяви КП "Муніципальна інвестиційна управляюча компанія" №01-20/9445 від 30.01.2017 року, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які є сусідами ОСОБА_1, стверджують, що ОСОБА_7 за адресою АДРЕСА_3 фактично не проживає (а.с. 9).

Позивачка вказує, що реєстрація гр. ОСОБА_2 у її квартирі, який насправді там не проживає, не надає коштів на утримання майна, перешкоджає здійсненню нею прав власника на вільне користування і розпоряджання майном. Крім цього, нарахування сум по оплаті житлово-комунальних послуг проводиться виходячи із кількості зареєстрованих в квартирі осіб.

Як вбачається зі змісту ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 60 ЦПК Україн на сторін покладено обов'язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, тобто твердженнях, які самі по собі потребують доведення.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно із ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Судом встановлено, що реєстрація ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності створює перешкоди у здійсненні нею права власності вільного користування і розпорядження вказаною квартирою, а тому його слід поновити та визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_7

Оскільки, відповідач не проживає у вищевказаній квартирі, понад строки встановлені законодавством, не несе витрати по її утриманню, а тому його слід визнати таким, що втратив право на користування житловим приміщенням.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що позов є обгрунтованим та таким, що підлягає до задоволення.

На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 150 ЖК України, ст.ст. 317, 391 ЦК України, ЗУ "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", ст.ст. 3, 4, 10, 11, 60 ЦПК України, керуючись ст.ст. 213-215, 224-226 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_4 - задоволити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, таким, що втратив право на користування житлом, а саме квартирою АДРЕСА_7

Заочне рішення може бути переглянуте Івано-Франківським міським судом за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Пастернак І.А.