Справа № 135/588/17
Провадження № 2/135/201/17
РІШЕННЯ

іменем України

01.08.2017 року Ладижинський міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Корнієнка О.М.,

при секретарі Паладій В.П.,

з участю позивача ОСОБА_1, представника відповідача Томенка Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ладижин цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Біолік» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Приватного акціонерного товариства «Біолік» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу. Зазначив, що з 05.12.2015 року він був прийнятий охоронником в дільницю охорони на ПрАТ «Біолік». З 14.01.2017 року його звільнили з роботи у зв'язку з скороченням чисельності або штату працівників за п. 1 ст. 40 КЗпП України. Правомірність звільнення оскаржив в Ладижинському міському суді, який 20.04.2017 року виніс рішення, за яким позов було задоволено, звільнення визнано незаконним, його поновлено на роботі на посаді охоронника з 14.01.2017 року, а з відповідача стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу. Рішення було допущено до негайного виконання. Його не було повідомлено про поновлення на роботі в добровільному порядку, тому він чекав виконавчий лист, 21.04.2017 року зателефонувавши на ПрАТ «Біолік» йому повідомили, що інформації щодо наявності наказу про поновлення на роботі та відомостей про графік чергувань ще не має. 24.04.2017 року він дізнався, що є наказ про поновлення його на роботі і він мав вийти на роботу ще 21.04.2017 року, а також має виходити 25.04.2017 року. 25.04.2017 року він вийшов на роботу для вирішення питань щодо поновлення на роботі, де йому сказали, що направили по пошті лист із наказом про поновлення, лист отримав 25.04.2017 року ввечері. Позивач зазначив, що вийшов на роботу 25.04.2017 року, однак його не було допущено до виконання своїх обов'язків, при цьому взяті письмові пояснення про те що йому не було повідомлено про поновлення на роботі та графік виходу на роботу. 26.04.2017 року та 27.04.2017 року він виходив на роботу зранку, однак його також не було допущено до виконання обов'язків, ніяких пояснень йому не пропонували дати. На початку травня 2017 року він отримав лист та наказ про його звільнення від ПрАТ «Біолік». Вважає своє звільнення незаконним, зокрема, вказуючи на те, що його фактично не було допущено до роботи. Тому просив поновити його на роботі, та стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

В судовому засіданні позивач позов підтримав по наведених підставах. Додатково пояснив, що 20.04.2017 року відбулося судове засідання по справі, де було оголошено про його поновлення на роботі. Наступного дня його не повідомили про те, що його поновили на роботі, про те, що змінюється графік чергування і він повинен вийти на роботу, навіть не зателефонували, хоча номер телефону є в особовій справі. 21.04.2017 року він не прийшов на підприємство, оскільки чекав, щоб повідомили, що його поновили на роботі, не знав коли йому виходити, бо працюють позмінно, не знав який графік чергування. 21.04.2017 року зателефонував охоронцю ОСОБА_4, запитував чи є зміни до графіку, той нічого не знав. 22 та 23 квітня були вихідними днями. 24.04.2017 року знову зателефонував ОСОБА_4, запитував за графік, той сказав, що новий графік є, згідно якого 25.04.2017 року ОСОБА_1 має виходити на роботу. Також отримав ввечері 24.04.2017 року лист з підприємства з повідомленням про поновлення на роботі та необхідністю надати пояснення з приводу неявки на роботі 21.04.2017 року. Тому 25.04.2017 року біля 7 год. 30 хв. він прийшов на роботу. На зміні був ОСОБА_4, згодом до нього вийшов ОСОБА_5 і сказав чекати начальника охорони. Тому він чекав на прохідній підприємства. Потім сказали йти в відділ кадрів, де ОСОБА_6 ознайомила його із наказом про поновлення на роботі. З графіком його не ознайомлювали, графіка він не бачив, дізнався про новий графік від охоронця ОСОБА_4, який вказав коли має бути його зміна. Сказала написати пояснення чому його не було 21.04.2017 року і він написав. Вказав, що не був на роботі 21.04.2017 року оскільки не знав чи виконано рішення суду і чи його поновили на роботі, так як лише 24.04.2017 року отримав лист з підприємства із повідомленням про поновлення на роботі. Запитував чи заступати на зміну, йому сказали чекати директора, тому він чекав в адміністративній будівлі, біля прохідної, на територію підприємства його не пропустили. Чекав весь день 25.04.2017 року, десь до 14 години, казав, щоб допустили до роботи. 26.04.2017 року та 27.04.2017 року знову виходив на роботу десь о 8 год. 30 хв., підходив до начальника охорони, казав щоб допустили до роботи, ходив у відділ кадрів, всі відсилали до виконуючого обов'язки директора. Побувши 26.04.2017 року на підприємстві десь до 14 години пішов додому. 27.04.2017 року говорив з виконуючим обов'язки директора ОСОБА_17 який повідомив, що по пошті йому направили лист. Оскільки його не допустили до роботи, тому хотів отримати в суді виконавчий лист 27.04.2017 року. Трудову книжку в відділ кадрів він не віддав тому, що його не допустили до роботи. Вважає, що 21.04.2017 року він не знав про наявність рішення підприємства про поновлення його на роботі, тому відсутність на роботі цього дня не може бути прогулом. Він ознайомився із наказом про поновлення на роботі лише 25.04.2017 року, цього дня і в наступні дні його не допускали до робочого місця, тому цей день теж не може бути прогулом. Вказав, що жодних коштів та умов виходу на роботу він не вимагав, такі пояснення відповідача є надуманими. Ніхто йому не пропонував надати пояснення про причини відсутності на робочому місці 25.04.2017 року, жодних пропозицій пройти інструктаж не поступало. Крім того, ставить під сумнів наявність у заступника директора повноважень щодо звільнення працівників з роботи.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив в задоволенні позову відмовити. Пояснив, що звільнено позивача законно, за прогули, які він допустив після поновлення на роботі 21.04.2017 року та 25.04.2017 року. Вказав, що винесене 20.04.2017 року судом рішення, яким позивача поновлено на роботі, підлягало негайному виконання та є обов'язковим для обох сторін спору. Відтак роботодавець 20.04.2017 року виконав рішення суду, було видано наказ про поновлення ОСОБА_1 на роботі, затверджено новий графік змінності охоронців. Однак цього дня позивач не вийшов на роботу, хоча повинен був негайно виконати рішення суду. Згідно графіку змінності, мав заступити на зміну 21.04.2017 року, однак не з'явився на роботі, не ознайомився з наказом про поновлення та графіком, тому цей день є прогулом. Відсутнього на робочому місці ОСОБА_1 вимушено було замінено іншим працівником. 25.04.2017 року ОСОБА_1 дійсно з'вився біля прохідної підприємства, цього дня він ознайомився із наказом та графіком чергувань, розписався про те, що ознайомився з наказом, однак відмовився розписуватись про ознайомлення із графіком чергувань, про що було складено відповідні акти. 25.04.2017 року він відмовився прийняти робоче місце та заступити на чергування, вказував, що йому досі не виплатили кошти за вимушений прогул. Йому було запропоновано надати трудову книжку, біля 11 год. 30 хв. він сказав, що принесе трудову, пішов, десь дві години його не було, потім з'явився і сказав, що не надасть трудову книжку і знову пішов. 26.04.2017 року ОСОБА_1 знову з'явився біля прохідної, про це повідомили начальника охорони, до прохідної вийшла комісія, запропонувала надати пояснення про причини з яких він не приступив до роботи 25.04.2017 року, позивач відмовився, вимагав коштів. Відтак, було видано наказ від 26.04.2017 року яким позивача було звільнено за прогули. Вказував, що особливістю підприємства є те, що вхід на виробничу територію підприємства відбувається через прохідну, а адміністративна будівля підприємства знаходиться через дорогу від виробничої території, вхід в адміністративну будівлю вільний. Відтак, вважає, що ОСОБА_1 не перебував на території підприємства більше трьох годин під час своєї зміни 21 - 22 квітня та 25 - 26 квітня 2017 року, а те, що він перебував на дорозі біля прохідної не свідчить про те, що він був на роботі, тобто допустив прогул.

Суд, вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши покази свідків, письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню, зважаючи на таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 05.12.2015 року був прийнятий на роботу охоронником в дільницю охорони на ПрАТ «Біолік».

Згідно наказу № 4 к § 2 від 10.01.2017 року, виданого директором ПрАТ «Біолік» ОСОБА_16., звільнений з роботи, з 14.01.2017 року, у зв'язку із скороченням штату по п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Згідно рішення Ладижинського міського суду від 20.04.2017 року, звільнення ОСОБА_1 визнано незаконним, поновлено його на посаді охоронника дільниці охорони ПрАТ «Біолік» з 14.01.2017 року та стягнуто з ПрАТ «Біолік» середній заробіток за час вимушеного прогулу з 14.01.2017 року по день ухвалення рішення в розмірі 5196,29 грн., з утриманням при виплаті вказаної суми передбачених законом податків та обов'язкових платежів. Згідно вказаного рішення суду було встановлено, що середньоденна заробітна плата позивача за останні два місяці роботи становить 107,14 грн., на підприємстві відсутня діюча профспілкова організація, позивач не є членом профспілкової організації.

Наказом №51к від 20.04.2017 року, за підписом заступника директора ПрАТ «Біолік» ОСОБА_17, було вирішено поновити ОСОБА_1 на посаді охоронника дільниці охорони, вказано приступити до роботи ОСОБА_1 з 21.04.2017 року. Також затверджено графік чергувань охоронниками підприємства.

Згідно наказу №52 к від 21.04.2017 року за підписом заступника директора ПрАТ «Біолік» ОСОБА_17 вказано, що ОСОБА_1 21.04.2017 року на роботу не з'явився, тому запропоновано інспектору з кадрів відібрати письмове пояснення щодо причин неявки 21.04.2017 року.

Згідно доповідних записок начальника охорони ОСОБА_14. від 21.04.2017 року, 24.04.2017 року вбачається, що ОСОБА_1 не з'явився на роботі у вказані дні, про причину неявки не повідомив.

З копії листа ПрАТ «Біолік» № 551 від 21.04.2017 року та поштового повідомлення вбачається, що лист від ПрАТ «Біолік» із повідомленням про те, що 20.04.2017 року позивача поновлено на роботі на посаді охоронника дільниці охорони, ОСОБА_1 отримав 24.04.2017 року.

Згідно письмових пояснень ОСОБА_1 від 25.04.2017 року, наданих на вимогу адміністрації підприємства, він зазначає, що про день виходу на роботу та про зміну в графіку чергувань не знав, його ніхто не повідомив. Вказав, що дізнався від інших працівників про наявність графіку чергувань ввечері 24.04.2017 року.

Згідно доповідної записки начальника охорони ОСОБА_14. від 25.04.2017 року зазначено, що ОСОБА_1 з'явився на робочому місці 24.04.2017 року о 08 год. 00 хв., його було відправлено до відділу кадрів для написання пояснювальної записки, до роботи ОСОБА_1 більше не приступив.

Працівниками підприємства складено ряд актів. Так, згідно акту від 25.04.2017 року вбачається, що комісією в складі інженера Юр'єва І.О., начальника охорони Філіпчука А.О., інспектора кадрів Гавриш С.В. вказано, що комісія засвідчує факт, що 25.04.2017 року ОСОБА_1 з'явився на території підприємства о 08 год. 00 хв., ознайомився з наказом №51 к від 20.04.2017 року, подав письмові пояснення щодо відсутності на роботі з 21 по 24 квітня, вказав, що заступить на чергування після виплати компенсації, згодом о 13 год. 35 хв. покинув територію підприємства, на чергування не заступив, більше в цей день він на території підприємства не з'являвся.

В складеному вказаною комісією акті від 25.04.2017 року зазначено, що 25.04.2017 року ОСОБА_1 з'явився на території підприємства, ознайомився з наказом №51 к від 20.04.2017 року, подав письмові пояснення, інспектором кадрів запропоновано було надати трудову книжку, після чого ОСОБА_15. вийшов з адміністративної будівлі, а повернувшись сказав, що відмовляється надати трудову книжку, на чергування не заступив.

В складеному вказаною комісією акті від 25.04.2017 року зазначено, що 25.04.2017 року ОСОБА_1 ознайомився із наказом про поновлення на роботі та графіком чергувань, однак відмовився розписуватись в графіку чергувань.

В складеному вказаною комісією акті від 26.04.2017 року зазначено, що 25.04.2017 року біля 9 години ОСОБА_1 з'явився біля прохідної підприємства, комісією йому було запропоновано пройти на територію до кабінету інспектора кадрів та надати пояснення щодо причин відсутності на роботі 25 та 26 квітня, однак він відмовився.

З копії наказу №55-к від 26.04.2017 року виданого заступником директора ПрАТ «Біолік» ОСОБА_17. вбачається, що ОСОБА_1 було звільнено з посади охоронника на підставі п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України через прогул.

Свідок ОСОБА_14, який працює начальником охорони підприємства, в судовому засіданні вказав, що після поновлення на роботі ОСОБА_1 стало 4 охоронці, розробили новий графік, за яким позивач мав заступити на чергування 21.04.2017 року, а потім 25.04.2017 року. Оскільки 21 квітня ОСОБА_1 не з'явився, тому цього дня чергували по черзі - спочатку він, а потім охоронець чергував до 8 години ранку. ОСОБА_1 з'явився біля прохідної підприємства 25.04.2017 року. З відділу кадрів йому запропонували написати пояснення чому він не був на роботі 21.04.2017 року. ОСОБА_1 ознайомився з наказом, давали для ознайомлення новий графік, але він не розписався про ознайомлення з ним. ОСОБА_1 сказав, що приступить до роботи коли отримає компенсацію за час вимушеного прогулу. Він вказав ОСОБА_1 на необхідність пройти інструктаж з безпеки праці, після чого заступити на чергування 25.04.2017 року. В відділі кадрів запропонували принести трудову книжку. ОСОБА_1 відмовився від проходження інструктажу, на чергування не заступив, перебував біля прохідної. 26.04.2017 року позивач знову прийшов на роботу, про що повідомили охоронці, але не заходив в адмінбудівлю, не підходив до нього. Тому до ОСОБА_1 вийшла інспектор кадрів та він - начальник охорони. ОСОБА_10 з ними не було, він випадково виходив з підприємства і приєднався до них. Вчотирьох пішли в відділ кадрів, запропонували написати пояснення про причини відсутності на роботі. 25.04.2017 року, 27.04.2017 року ОСОБА_1 не бачив на підприємстві і біля нього. Чергування охоронців відбувається з 11 години і до 8 години наступного дня. З 8 години по 11 годину чергують працівники охорони заводу «Екстра». До старого графіка повернулись з 01.05.2017 року. В ті дні коли мав чергувати ОСОБА_1 підміняли іншими працівниками, трохи допомагали підміняти охоронці «Екстри».

Свідок ОСОБА_6, яка працює в відділі кадрів підприємства, в судовому засіданні показала, що позивача поновили на роботі 20.04.2017 року, коли видали відповідний наказ. 21.04.2017 року у зв'язку з його неявкою на роботі керівництво сказало написати лист. 25.04.2017 року ОСОБА_1 стояв біля прохідної і вона сказала, щоб він зайшов і ознайомився з наказом. Вона призвала ОСОБА_10 і начальника охорони, щоб вони підтвердили факт ознайомлення з наказом. Скликали комісію, яка згодом підписувала акти, до того, як запропонували ОСОБА_1 підписатись про ознайомлення з наказом. ОСОБА_14 був в кабінеті ОСОБА_10 вона сказала, щоб зайшли до неї, бо прийшов ОСОБА_1, щоб ознайомитись з наказом. ОСОБА_1 прийшов і ознайомився з наказом і графіком роботи, графік бачив, але не підписував. Написав пояснення про причини відсутності на роботі 21.04.2017 року. ОСОБА_14 пропонував пройти інструктаж і приступити до роботи, однак ОСОБА_1 відмовився, вказував на необхідність виплати коштів. Вона сказала, що йому необхідно принести трудову, він погодився і пішов, але не приніс, потім знову з'явився. 26.04.2017 року позивач прийшов до неї, відмовився писати пояснення чому був відсутній на роботі 25.04.2017 року. В подальшому свідок вказала, що 26.04.2017 року ОСОБА_1 не заходив у відділ кадрів, йому пропонували пройти у відділ кадрів, але він не захотів, пояснення цього дня йому пропонували написати про причини відсутності на роботі біля прохідної, в присутності ОСОБА_11 та ОСОБА_10

Свідок ОСОБА_10, який працює головним інженером підприємства, суду показав, що 25.04.2017 року ОСОБА_1 з'явився на підприємство, стояв біля охорони. В відділ кадрів його запросила ОСОБА_6 Коли заходив в відділ кадрів, бачив, як ОСОБА_1 ознайомлювався з наказом, особисто не бачив щоб він знайомився з графіком чи розписувався в графіку. В подальшому ОСОБА_1 довго стояв біля охорони. 26.04.2017 року ОСОБА_1 зранку він не бачив, був зайнятий, не пам'ятає, чи бачив його протягом дня і в наступні дні. Особисто не чув, щоб ОСОБА_1 відмовлявся проходити інструктаж, бачив такий запис в акті, який підписував. Акти підписували пізніше в той же день. Всіма питаннями з працівником займались працівник відділу кадрів та начальник охорони. ОСОБА_1 казав, щоб виплатили йому кошти.

Свідки ОСОБА_5, який працює заступником начальника охорони підприємства, суду показав, що після поновлення ОСОБА_1 на роботі його ознайомлювали із новим графіком виходу на роботу, де було записано чотири охоронці. Проте вони втрьох продовжували ходити на роботу по старому графіку. Вказав, що коли ОСОБА_1 вийшов на роботу, то він заступав на чергування і міняв ОСОБА_4, який закінчив чергування. Працюють вони з 11 по 8 годину наступного дня. Незважаючи на новий графік чергування, він заступав на зміну біля 8 години 25.04.2017 року, бо так йому сказав начальник охорони. Зміну наступного дня здавав ОСОБА_12 біля 8 години.

Свідок ОСОБА_4, який працює охоронцем на підприємстві, суду показав, що начальник охорони сказав, що ОСОБА_1 повертається на роботу, казав, що завтра його має міняти ОСОБА_1, але він не вийшов, тому ходили на роботу по старому графіку. ОСОБА_1 телефонував до нього неодноразово, запитував за графік чергування. Пам'ятає, як після того, як довели до відома новий графік, ОСОБА_1 телефонував і він повідомив йому, що на прохідній графіка не бачить, тому сказав, щоб той телефонував начальнику охорони. Пам'ятає, як ОСОБА_1 був біля прохідної, ходив в адмінбудівлю в той час коли було його чергування, можливо 25.04.2017 року. Потім ОСОБА_1 багато разів приходив, питав де начальник охорони, ходив в адмінбудівлю.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановених статтею 61 цього Кодексу.

Як зазначено у ст.43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Відповідно до роз'яснень, викладених в п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», зазначено про те, що при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясовувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням), і перевіряти їх відповідність законові.

Як роз'яснено у п. 24 цієї ж постанови Пленуму Верховного Суду України при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв'язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року N 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 і п. 1 ст. 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147 1, 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи не застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Згідно зі ст.7 Конвенції МОП № 158 «Про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця 1982 року», яка ратифікованою Україною 04 лютого 1994 року, із набранням чинності для України 16 травня 1995 року - трудові відносини з працівником не припиняється з причин, пов'язаних з його поведінкою або роботою, доти, доки йому не нададуть можливість захищатись у зв'язку з висунутими проти нього звинуваченнями, крім випадків, коли від роботодавця не можна обґрунтовано чекати надання працівникові такої можливості.

Прогул є дисциплінарним проступком і до звільнення з даної підстави застосовуються положення статей 147,148 КЗпП України.

Статтею 147 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення - догана або звільнення.

Відповідно до ст.148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Згідно з вимогами ст.149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

При цьому, факт відсутності працівника на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня (прогул) має бути належним чином зафіксований власником або уповноваженим ним органом задля того аби унеможливити порушення трудових прав працівника та його безпідставне притягнення до дисциплінарної відповідальності. З огляду на предмет позову, обов'язок доведення вини працівника у порушенні трудової дисципліни на підприємстві покладено на роботодавця.

Таким чином, крім встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи є з'ясування поважності причин його відсутності.

Законодавством не визначено перелік обставин, за яких прогул вважається вчиненим з поважних причин, а тому, вирішуючи питання про поважність причин відсутності на роботі працівника, звільненого за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, суд виходить з конкретних обставин і враховує докази, передбачені ст. 57 ЦПК України.

Із змісту наказу про звільнення позивача та даних в судовому засіданні пояснень представника відповідача вбачається, що роботодавець вважає, що ОСОБА_1 без поважних причин не заступив на чергування з 21.04.2017 на 22.04.2017 року, а також з 25.04.2017 по 26.04.2017 року у визначений час з 11 по 8 годину. При цьому роботодавець посилається, зокрема, на складені членами комісії акти, накази, новий графік чергувань.

Судом встановлено, що позивач дійсно не був на своєму робочому місці та не заступив на чергування після того, як було видано наказ про його поновлення на роботі. Однак, вважати, що позивач був відсутній на робочому місці без поважних причин, не можна.

Так, в судовому засіданні встановлено, що відповідно до рішення Ладижинського міського суду від 20.04.2017 року на підприємстві видано наказ від 20.04.2017 року № 51 к, згідно якого позивача поновлено на посаді охоронника дільниці охорони та вказано приступити до роботи з 21.04.2017 року, затверджено графік чергування охоронників з 21.04.2017 року.

25.04.2017 року позивач прийшов на підприємство та безпосередньо ознайомився з даним наказом.

Відтак, суд вважає безпідставними твердження відповідача про те, що позивач без поважних причин не приступив до виконання своїх трудових обов'язків та не заступив на чергування 21.04.2017 року. А посилання представника відповідача на те, що рішення суду про поновлення на роботі є обов'язковим для виконання обома сторонами не може свідчити про те, що ОСОБА_1 вже 21.04.2017 року знав про те, що на підприємстві видано наказ про його поновлення на роботі. При цьому встановлено, що лист із повідомленням про те, що ОСОБА_1 поновлено на роботі отриманий ним 24.04.2017 року.

З урахуванням обставин справи, пояснень свідків, наданих суду доказів, суд вважає слушними пояснення позивача про те, що він, дізнавшись про своє поновлення на роботі, прийшов 25.04.2017 року для того, щоб в подальшому працювати, але його фактично не допустили до роботи. Дане підтверджується й тим, що ОСОБА_1 і 26.04.2017 року приходив на підприємство для того, щоб працювати. Інтерес позивача до отримання інформації про своє поновлення на роботі підтвердив і свідок ОСОБА_4, вказавши, що ОСОБА_1 неодноразово йому телефонував, цікавився наявністю графіка виходу на роботу.

Пояснення ОСОБА_1 в судовому засіданні є послідовними, логічними та узгоджуються в деталях із іншими дослідженими судом доказами, окрім тих, які суд ставить під сумнів. Зокрема, такі пояснення позивача повністю відповідають його письмовим поясненням від 25.04.2017 року, показам свідків ОСОБА_5, ОСОБА_4, частково відповідають поясненням відповідача та інших свідків, журналу прийому та здачі змін, затвердженими графіками чергувань та табелям обліку робочого часу. Відтак, суд вважає такі пояснення позивача правдивими, а відповідно такими, що підтверджують те, що він з'явився 25.04.2017 року на підприємство для того, щоб працювати, однак не зміг приступити до виконання роботи з незалежних від нього причин.

Юридична необізнаність позивача із тонкощами поновлення на роботі, враховуючи дії працівників адміністрації, які не провели жодних роз'яснень працівнику щодо порядку та процедури поновлення, жодним чином не поцікавились щодо можливості працівника заступити на цілодобове чергування в той же день, коли він був ознайомлений із наказом про поновлення на роботі (враховуючи цілодобове чергування), не може бути підставою для висновків про те, що позивач допустив прогул.

При цьому суд враховує, що лише зранку 25.04.2017 року ОСОБА_1, вийшовши на роботу, офіційно дізнався про те, що він цього ж дня має заступити на зміну, де потрібно працювати день і ніч. Відтак, враховуючи й особливість праці охоронника та практично цілодобове чергування, суд вважає, що й з цієї підстави неприйняття зміни ОСОБА_1, навіть якби його допустили до роботи, не може вважатись прогулом. До того ж охоронники підприємства в судовому засіданні пояснили, що незважаючи на графік чергувань вони практично змінюються, як правило, близько 8 години ранку. Відтак, навіть до ознайомлення позивача із наказом про поновлення на роботі, вже було проведено зміну чергувань, що підтвердив свідок ОСОБА_5

Те, що позивача не допустили до роботи частково підтверджується і поясненнями представника відповідача, показами свідка ОСОБА_14., складеними актами, в тій частині де зазначено, що ОСОБА_14 вказував на необхідність пройти інструктаж з безпеки праці, після чого заступити на чергування 25.04.2017 року.

Також суд бере до уваги й те, що позивач вживав й інших заходів для продовження своєї роботи на підприємстві, зокрема, він намагався звернутися до суду із заявою від 27.04.2017 року про отримання виконавчого листа на виконання рішення суду про поновлення на роботі. В подальшому отримав виконавчий лист.

Позивач заперечив проти того, що кожні три місяці на підприємстві проходять інструктаж. Належних доказів на підтвердження періодичності проведення на підприємстві інструктажу з охорони праці чи пожежної безпеки та необхідності проходження інструктажу ОСОБА_1 відповідачем не надано.

Суд не бере до уваги покази свідків ОСОБА_14, ОСОБА_6, зокрема, в частині того, що ОСОБА_14 пропонував ОСОБА_1 приступити до роботи, оскільки покази вказаних свідків в іншій частині в деталях суперечать іншим дослідженим судом доказам.

Зокрема, свідок ОСОБА_14 вказував, що в зв'язку з невиходом ОСОБА_1 на роботу збився новий графік чергувань, відтак вони чергували по черзі - спочатку він, а потім охоронець чергував до 8 години ранку, також зазначав, що в ті дні коли мав чергувати ОСОБА_1 підміняли іншими працівниками, трохи допомагали підміняти охоронці «Екстри». Проте, в цій частині покази свідка суперечать показам свідків ОСОБА_5, ОСОБА_4, які вказували, що незважаючи на новий графік їх змінність та вихід на роботу жодним чином не змінились, що підтверджується також і журналом прийому та здачі змін, затвердженими графіками чергувань та табелем обліку робочого часу.

Крім того, суд ставить під сумнів і складений комісією підприємства акт від 25.04.2017 року де зазначено, що ОСОБА_1 ознайомився окрім наказу, також із графіком чергувань. При цьому члени комісії та представник відповідача не змогли чітко пояснити необхідність складення двох актів від 25.04.2017 року, в другий з яких доповнено інформацією про те, що працівник відмовився засвідчити підписом факт ознайомлення із графіком чергувань.

При цьому позивач неодноразово звертав увагу суду на те, що йому надали для ознайомлення лише наказ про поновлення на роботі та не надавали ознайомлюватись із графіком чергувань. А про дні своїх змін він спочатку дізнався під час спілкування з іншими охоронниками.

Крім того, суд враховує й те, що свідок ОСОБА_10 вказував на те, що 25.04.2017 року у відділі кадрів він бачив, як ОСОБА_1 ознайомлювався з наказом, але особисто не бачив щоб він знайомився з графіком чи розписувався в графіку.

Також підлягає врахуванню і відсутність з боку відповідача ґрунтовних пояснення нелогічних з точки зору позиції відповідача дій позивача, який сам прийшов на підприємство наступного дня після отримання повідомлення про поновлення на роботі, ознайомився із наказом про поновлення на роботі, однак чомусь в цей же час відмовлявся ознайомлюватись із графіком чергувань, відмовився 25 квітня заступати на зміну, однак чомусь продовжував знаходитись біля прохідної підприємства, заходив в адмінбудівлю, прийшов на підприємство 26 квітня.

Зважаючи на те, що позивач категорично заперечує те, що 26.04.2017 року йому пропонували надати пояснення про причини відсутності на робочому місці, а також те, що свідок ОСОБА_10 вказав, що зранку 26.04.2017 року він ОСОБА_1 не бачив, був зайнятий, суд ставить під сумнів і не приймає як доказ і акт від 26.04.2017 року про те, що ОСОБА_1 пропонували надати пояснення про причини відсутності на робочому місці 25 та 26 квітня.

Крім того, вказаний акт частково не відповідає показам свідка ОСОБА_6, оскільки та зазначила, що 26.04.2017 року позивач прийшов до неї та відмовився писати пояснення чому був відсутній на роботі 25.04.2017 року. Проте, в акті вказано, що ОСОБА_1 з'явився біля прохідної підприємства і комісією було запропоновано пройти на територію підприємства до кабінету інспектора кадрів, однак той відмовився. Тобто в акті зазначено те, що позивач відмовився зайти до кабінету інспектора кадрів.

Відтак, зважаючи на певну неузгодженість в деталях між собою, а також неузгодженість із іншими дослідженими судом доказами, суд критично ставиться до показів свідків, які були в складі комісії, яка складала акти.

Тому слід дійти висновку, що роботодавець, порушив вимоги ст. 149 КЗпП України, застосував дисциплінарне стягнення у виді звільнення, не відібравши перед цим пояснення від працівника.

Крім того, даючи оцінку поважності причин, з яких ОСОБА_1 не заступив на чергування, підлягає врахуванню й таке.

З копії графіка змінності працівників служби охорони ПрАТ «Біолік», затвердженим з 01.04.2017 року, вбачається який саме час мав був відпрацьований працівниками ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_12 в квітні 2017 року. Зокрема, видно, що 20.04.2017 року зміну мав здавати ОСОБА_5, а приймати зміну ОСОБА_12 25.04.2017 року зміну мав здавати ОСОБА_4, а приймати ОСОБА_5

З витягу журналу прийому та здачі зміни та табелю обліку використання робочого часу видно, що в квітні місяці 2017 року здача та прийом зміни і чергування охоронників відбувалось відповідно до графіку змінності на квітень 2017 року, затвердженого директором 01.04.2017 року.

З графіка змінності працівників служби охорони ПрАТ «Біолік», затвердженим директором 20.04.2017 року, вбачається, що цей графік зовсім не відповідає графіку змінності на квітень місяць, який затверджений директором з 01.04.2017 року. Так, навіть до 20.04.2017 року змінність працівників не відповідає тій, яка вже фактично відбулась. Починаючи з 20.04.2017 року графік передбачає і вихід на зміну ОСОБА_1.

Згідно графіка видно, що він доведений під підпис працівникам ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_12 написані прізвища вказаних працівників, містяться їх підписи. Разом з тим, прізвища ОСОБА_1 немає. Графік є незрозумілим для виконання, а саме в частині робочого часу працівників, оскільки, зокрема, зазначено, що 20 квітня має чергувати ОСОБА_4, 21 квітня - ОСОБА_15, 22 квітня - ОСОБА_5, 23 квітня - ОСОБА_12, 24 квітня - ОСОБА_4, 25 квітня - ОСОБА_15, 26 квітня - ОСОБА_5. Разом з тим, вказано, що початок зміни об 11 год, закінчення зміни о 8 год. Таким чином, керуючись даним графіком, неможливо зрозуміти як, наприклад, ОСОБА_4 має передати зміну 21 квітня ОСОБА_1, якщо його робочий день зазначений лише 20 квітня (тобто закінчується не пізніше 24 години), а 21 квітня він не повинен чергувати. В свою чергу, незрозуміло, як, наприклад, ОСОБА_15 може прийняти зміну 21 квітня у ОСОБА_4, враховуючи те, що в графіку вказано, що початок зміни об 11 годині (а не о 24 годині), а кінець зміни о 8 годині. Чіткого визначення того, що чергування за цим графіком має бути прийняте працівником одного дня, а передане іншому працівнику наступного дня - немає. Хоча з попереднього графіку змінності на квітень (затвердженого 01.04.2017 року) чітко видно, що працівники заступають на чергування одного дня, а здають зміну наступного дня.

Відтак, суд вважає непідтвердженими належними доказами доводи представника ПрАТ «Біолік» про те, що ОСОБА_1 був належним чином обізнаний із графіком чергувань та свідомо без поважних причин не заступив на чергування 25.04.2017 року. Відповідачем взагалі не доведено те, що охоронці чергували на підприємстві відповідно до нового графіка чергувань на підприємстві.

Щодо твердження представника відповідача про те, що в позовній заяві позивач чітко вказує на те, що згідно графіку вийшов на роботу 25 квітня, суд вважає, що таке формулювання в позовній заяві відповідає поясненням позивача, та матеріалам справи, оскільки позивач вказував, що дізнався про дні своїх чергувань від іншого охоронця під час телефонної розмови, що не заперечував свідок ОСОБА_4 Проте отримання інформації позивачем від іншого охоронця, без ознайомлення із графіком чергувань, не може свідчити про те, що позивач достеменно повинен був знати дні своїх змін, а також години роботи, враховуючи, що в обох графіках, зокрема, вказано, що охорона з 8 год. до 11 год. здійснюється заводом «Екстра».

Отже, не можна вважати, що позивач був відсутній на робочому місці 21 та 22 квітня, а також 25 та 26 квітня 2017 року без поважних причин.

Крім того, суд враховує й те, що відповідачем не доведено наявність повноважень заступника директора ОСОБА_17 приймати рішення щодо звільнення позивача з роботи, хоча позивач під час розгляду справи ставив під сумнів наявність таких повноважень.

Так, з копії наказу №48 к від 10.04.2017 року зазначено, що на період відпустки директора ПрАТ «Біолік» ОСОБА_16., обов'язки директора покладаються на заступника директора з загальних питань ОСОБА_17 з 10.04.2017 року по 23.05.2017 року з правом підпису. Вказаний наказ підписано головою наглядової ради Сандулом П.П.

Відповідно до п. 12.6.2 ст. 12 статуту ПрАТ «Біолік» вбачається, що тимчасово виконуючий обов'язки директора має усі права та виконує усі обов'язки директора, передбачені статутом, внутрішніми документами товариства та чинним законодавством, у тому числі щодо виконання раніше прийнятих рішень загальних зборів та наглядової ради товариства.

Згідно п. 12.5.11 статуту підприємства передбачено, що до компетенції директора належить приймання на роботу та звільнення з роботи працівників товариства.

Відповідно до положень п. 12.6 статуту передбачено, що у разі неможливості виконання директором своїх повноважень (відрядження, хвороба, відпустка, тощо), його повноваження здійснює виконуючий обов'язки директора - посадова особа товариства, яка призначається наказом директора із зазначенням строку призначення.

Згідно п. 12.6.1 статуту передбачено, що повноваження особи, яка здійснює повноваження одноосібного виконавчого органу - директора, припиняються за рішенням наглядової ради з одночасним прийняттям рішення про призначення особи, яка буде здійснювати повноваження директора або особи яка тимчасово здійснюватиме його повноваження.

Положеннями статуту підприємства чітко передбачено, що виключно до компетенції директора належить вирішення питань стосовно звільнення з роботи працівників. В разі неможливості директора виконувати свої повноваження, зокрема у зв'язку з відпусткою, його повноваження здійснює виконуючий обов'язки директора, який призначається наказом директора.

Проте, відповідачем не надано суду наказу директора ПрАТ «Біолік» про призначення заступника директора ОСОБА_17 особою, яка буде виконувати обов'язки директора.

Наданий наказ за підписом голови наглядової ради про призначення виконуючим обов'язки директора ОСОБА_17 не може бути підставою для наявності повноважень заступника директора щодо вирішення питань про звільнення працівника, оскільки відповідно до пункту 12.6 статуту виконуючий обов'язки директора на час відпустки директора може бути призначений лише наказом директора. Згідно положень пункту 12.6.1 статут передбачено, що за рішенням наглядової ради може бути припинено повноваження директора із одночасним призначенням директора, тобто нового директора, чи особи яка тимчасово здійснюватиме його повноваження. Проте, відповідачем не надано доказів на підтвердження того, що наглядовою радою підприємства приймалось рішення про припинення повноважень директора ОСОБА_16 А перебування директора у відпустці не свідчить про припинення її повноважень, оскільки за змістом статут формулюється як неможливість виконання директором своїх повноважень у зв'язку з відпусткою.

У зв'язку із викладеним, звільнення позивача слід визнати незаконним та поновити ОСОБА_1 на посаді охоронця дільниці охорони підприємства з 26.04.2017 року.

Так, згідно ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відтак, суд виходить із встановленої рішенням Ладижинського міського суду від 20.04.2017 року обставини про те, що середньоденна заробітна плата позивача за останні два місяці роботи на підприємстві становить 107,14 грн.

Кількість робочих днів з дня звільнення (26.04.2017 року) по день винесення судом рішення становить 65 робочих днів, зокрема: квітень - 3 дні; травень - 20 днів; червень - 20 днів; липень - 21 день, серпень - 1 день.

Таким чином, середній заробіток за час вимушеного прогулу становить: 107,14 х 65 = 6964,1 грн.

Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, позов задоволено, то відповідно до положень ст. 88 ЦПК України за результатами розгляду справи, виходячи з встановлених ст.4 Закону України «Про судовий збір» ставок судового збору за подання до суду позовних заяв фізичною особою, враховуючи що вимоги позову ОСОБА_1 щодо поновлення на роботі є немайновою вимогою, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є майновою вимогою, необхідно стягнути з ПрАТ «Біолік» в дохід держави 1280 грн. судового збору.

На підставі викладеного та керуючись ст. 43 Конституції України, ст.ст. 40, 147, 149, 235 КЗпП України, п. 18, 22, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду Україхни № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», ст.ст. 10, 60, 61, 88, 212-215, 367 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати незаконним звільнення ОСОБА_1 з роботи, що здійснено на підставі наказу № 55к від 26.04.2017 року у зв'язку із прогулом на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України, виданого заступником директора Приватного акціонерного товариства «Біолік».

Поновити ОСОБА_1 на посаді охоронника дільниці охорони Приватного акціонерного товариства «Біолік» з 26.04.2017 року.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Біолік» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 26.04.2017 року по день ухвалення судом рішення в розмірі 6964,1 грн., з утриманням при виплаті вказаної суми передбачених законом податків та обов'язкових платежів.

Рішення в частині поновлення на роботі відповідно до ст. 367 ЦПК України, ст. 235 КЗпП України допустити до негайного виконання.

Стягнути з відповідача Приватного акціонерного товариства «Біолік» на користь держави судовий збір в сумі 1280 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано у строк, встановлений ст. 294 ЦПК України. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення через Ладижинський міський суд Вінницької області до Апеляційного суду Вінницької області.

Суддя: