Справа №295/1370/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.07.2017 року Богунський районний суд міста Житомира

в складі: головуючого судді Гумен Н.В.

за участю секретаря Скришевської О.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість по кредитному договору у сумі 51268,76 грн. та судові витрати по сплаті судового збору, мотивуючи позов тим, що відповідач звернувся до позивача з метою отримання банківський послуг, у звязку з чим підписав заяву від 22.10.2012 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що вказана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку становить собою укладений договір про надання банківських послуг, що підтверджується його підписом у заяві, позивач вказав, що при встановленні та зміні кредитного ліміту банк керувався п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 договору, на підставі яких відповідач при укладанні договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку, також зазначив, що власник картрахунку зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту, що передбачено п. 2.1.1.5.7 договору. При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однiєю iз сторiн у формулярах або iнших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цiлому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в ПриватБанку, які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Також наряду із вищезазначеним свідченням визнання угоди відповідачем є факт користування картрахунку та використання кредитних коштів, так як згідно ч. 2. ст. 642 ЦК України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Сторонами було визначено, що засобами доступу до картрахунку є кредитна карта клієнта, та фінансовий телефон клієнта, який проходить верифікацію з підтвердженням відповідно до п. 1.1.1.16 договору. ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобовязання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобовязання за вказаним договором не виконав, хоча ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідач на підставі п. 2.1.1.5.5 договору зобов'язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. У звязку порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 31.10.2016 року має заборгованість - 51268,76 грн., яка складається з наступного: 4981,56 грн. - заборгованість за кредитом; 39923,12 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3446,52 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 2417,56 грн. - штраф (процентна складова).

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечував проти позову та просив відмовити у його задоволенні, оскільки вважає, що позивачем пропущено термін позовної давності, який повинен відраховуватися від дати останнього платежу в рахунок погашення кредиту, так як початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої особи права на позов. Отже, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене щомісячними періодичними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу, тому представник вважає, що право на даний позов виникло 01.11.2013 року, оскільки останній платіж в рахунок погашення кредиту був здійснений 08.11.2013 року, а прострочення виконання зобовязання мало місце станом на 01.11.2013 року, а позивач звернувся до суду лише 31.01.2017 року.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити з підстав, зазначених в ньому та заперечував проти доводів представника відповідача щодо пропуску строку позовної давності, оскільки кінцевий термін дії кредитної карти, виданої відповідачу, а відповідно і термін дії договору червень 2016 року, а до суду позивач звернувся 31.01.2017 року, отже строк позовної давності не закінчився.

Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного висновку.

Принцип свободи договору як один із загальних засад цивільного законодавства декларується в ст. 3 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 Цивільного кодексу України).

Підстави виникнення цивільних прав та обовязків визначені в статті 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів та інших правочинів.

Згідно положення частини 1, 3 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Договір є двостороннім, якщо правам та обовязками наділені обидві сторони договору.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За правилами ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови ( пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 22.10.2012 року ОСОБА_1 підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, яка разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку становить собою укладений договір про надання банківських послуг між ПАТ КБ "ПриватБанк" відповідачем, на підставі якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. (а.с. 11).

ПАТ КБ "ПриватБанк" свої зобовязання за договором виконав в повному обсязі та видав відповідачу кредитну карту зі встановленими кредитним лімітом, що стороною відповідача не заперечується.

Однак, відповідач допустив неналежне виконання договору, у звязку з чим утворилась заборгованість, яка за розрахунком наданим позивачем станом на 31.10.2016 року становить 51268,76 грн., яка складається з наступного: 4981,56 грн. - заборгованість за кредитом; 39923,12 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3446,52 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 2417,56 грн. - штраф (процентна складова). Розмір заборгованості підтверджується змістом розрахунку, приєднаного до позовної заяви (а.с. 7-9).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У силу ст. 550 ЦК України право на неустойку, якою згідно зі ст. 549 цього Кодексу є штраф, пеня, виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Зі змісту ст. 610 ЦК України вбачається, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, що встановлено п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України.

Відповідно до ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Згідно з вимогою ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Враховуючи вищевикладене, та з огляду на положення ст. 1054 ЦК України та визнання відповідачем факту користування кредитними коштами в межах кредитного ліміту суд вважає за можливе стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитом у розмірі 4981,56 грн.

Однак, судом також встановлено, що при підписанні договору від 22.10.2012 року сторони погодили, що за користування кредитом позичальник сплачує відсотки у розмірі 30,00% річних на суму залишку заборгованості, що встановлено Тарифами банку (а.с. 13).

Із розрахунку заборгованості по кредитному договору вбачається, що починаючи із 01.09.2014 року та у подальшому банк збільшував розмір відсотків за користування кредитом, який станом на день нарахування заборгованості становив вже 43,2 % річних (а.с.7-9).

За змістом ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу), за винятком випадків, встановлених законом.

10 січня 2009 року набрав чинності ОСОБА_4 України від 12 грудня 2008 року № 661-VІ, яким ЦК України доповнено ст. 1056-1, якою передбачено, що фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору; установлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку; умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною.

ОСОБА_4 не скасовує й не помякшує цивільної відповідальності особи, а отже, не має зворотної дії в часі.

Таким чином, рішення банку щодо збільшення процентної ставки за кредитом в односторонньому порядку, які прийняті з 10 січня 2009 року, є неправомірними.

Якщо ж умовами кредитного договору, щодо яких сторони дійшли згоди під час його укладення, передбачено право банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання певних умов з додержанням встановленої кредитним договором процедури повідомлення позичальника, то збільшення банком розміру процентної ставки за цим кредитним договором в односторонньому порядку є правомірним, за умови, що рішення банку про таку зміну розміру процентної ставки було прийнято до набрання чинності Закону України від 12 грудня 2008 року № 661-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», тобто до 9 січня 2009 року.

ОСОБА_5 позиція Верховного суду України викладена у рішеннях від 19 грудня 2012 року у справі № 6-144цс12 та від 26 вересня 2012 року у справі № 6-89цс12).

Зважаючи на те, що зміст заяви відповідача свідчить про те, що сторони погодили відсоткову ставку за користування кредитними коштами у розмірі 30,00 % річних, а наданий позивачем розрахунок не узгоджується з вимогам законодавства, з огляду на нарахування відсотків на тіло кредиту й відсотки та підвищення в односторонньому порядку процентної ставки за кредитним договором є такими, що суперечать вимогам законодавства, а тому суд приходить до висновку про необхідність стягнення із ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості зі сплати відсотків в сумі 4513,02 грн., що включає в себе заборгованість за процентами з урахуванням процентної ставки за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік.

Разом з тим, стороною відповідача було подано до суду заяву про застосувати наслідків спливу строків позовної давності до кредитних правовідносин, які є предметом цієї справи, у звязку з чим просили відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Нормою ч. 3 ст. 267 ЦК встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.

Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

За частинами першою, пятою статті 261 ЦК України перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Сторони кредитного договору встановили строк дії договору, який визначається строком дії кредитної карти. Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Така правова позиція узгоджена Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 року у справа № 6-14цс14.

Як убачається з матеріалів справи, згідно довідки ПАТ КБ «ПриватБанк», термін дії картки, виданої ОСОБА_1 відповідно до договору від 22.10.2012 року закінчується в червні 2016 року (а.с. 88), таким чином перебіг позовної давності за вимогами банку до ОСОБА_1 починається зі спливом останнього дня місяця дії згаданої картки, тобто з 30.06.2016 року.

До суду з позовною заявою позивач звернувся 31.01.2017 року, отже суд не вбачає підстав для відмови у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення заборгованості за кредитом та процентами у звязку із пропуском банком, на думку відповідача, строку позовної давності

Разом з тим, згідно ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Пунктом 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що при порушенні клієнтом строків платежів за будь-яким із грошових зобов'язань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів, клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500,00 грн. + 5 % від суми заборгованості.

Зважаючи на те, що згідно укладеного договору, пеня нараховується за несвоєчасне погашення заборгованості, а нарахування двох видів штрафів здійснюється у разі порушення позичальником строків платежів за будь-яким із грошових зобов'язань, що вказує на визначену договором подвійну цивільно-правову відповідальність за одне і те саме порушення, тому суд вважає неможливим стягнення з відповідача штрафу та пені одночасно і вважає необґрунтованим застосування до відповідача такого виду неустойки як штраф.

Отже, підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, а саме до стягнення підлягають 4981,56 грн. залишку заборгованості за кредитом, 4513,05 грн. заборгованість за відсотками, 3446,52 грн. заборгованості за пенею, а всього 12941,10 грн.

Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору.

На підставі ст. ст. 3, 6, 11, 253, 256, 257, 261, 267, 525, 526, 530, 549, 553, 550, 610, 623, 625, 626, 627, 628, 629, 638, 1054, Цивільного кодексу України, керуючись ст.ст. 10, 11, 57, 60, 88, 158, 169, 212-216, 218, 292, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд

Вирішив:

Позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором у розмірі 12941,10 грн. та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1600,00 грн., а всього на загальну суму 14541,10 грн.

В задоволенні решти вимог позову -відмовити.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Житомирської області через Богунський районний суд м. Житомира протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя: