Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1305/17 Головуючий у суді І-ї інстанції Панфілова А. В.
Доповідач Єгорова С. М.
УХВАЛА

Іменем України

26.07.2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді: Єгорової С.М.

суддів: Дуковського О.Л., Письменного О.А.

із секретарем Савченко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою Квартирно-експлуатаційного відділу м. Кропивницький на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 10 травня 2017 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Кропивницький, третя особа - Міністерство оборони України, про зобов'язання усунути перешкоди в користуванні нерухомим майном,

УСТАНОВИЛА:

У березні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому, з урахуванням уточнення (а.с.39), просив зобов'язати Квартирно-експлуатаційний відділ м. Кропивницький (далі: КЕВ м. Кропивницький) усунути перешкоди йому у користуванні нерухомим майном, що належить на праві приватної власності - житловим будинком та земельною ділянкою (кадастровий номер НОМЕР_1), загальною площею 0,0848 га за адресою: АДРЕСА_1, а саме прибрати залізобетонні конструкції, які перекривають вхід до житлової будівлі з тильної сторони .

В обгрунтування свого позову зазначав, що на підставі договору купівлі- продажу № 16 від 12.01.2006 року та згідно витягу № 9591855 від 17.01.2006 року про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого ОКП «Кіровоградське ООБТІ», за ОСОБА_2 зареєстроване право власності на нежитлову будівлю, розташовану за адресою: АДРЕСА_1. Рішенням виконавчого комітету Кіровоградської міської ради № 516 від 12.09.2013 р. вказаний об'єкт нерухомості переведений до категорії житлових.

З моменту реєстрації права власності на будівлю позивач міг вільно користуватись своїм майном, але 23.05.2013 року, в зв'язку з порушенням ним, перед компетентними органами, питання про виділ земельної ділянки для обслуговування вказаного об'єкту нерухомості, за вказівкою начальника Квартирно-експлуатаційного відділу м. Кіровограда Талпи Д.Ф., з метою тиску шляхом обмеження його доступу в користуванні, належного йому на праві власності майном, три вхідні двері з тильної сторони будівлі були заблоковані залізобетонними конструкціями, чим всупереч вимогам ст. 41 Конституції України, статей 316-317, 319, 321, 325 ЦК України суттєво обмежені його конституційні права власника у користуванні належним йому на праві власності нерухомим майном.

Такі протиправні дії відповідач пояснює тим, що належна позивачу на праві приватної власності будівля розміщена на земельній ділянці, що перебуває у його постійному користуванні, як підрозділу Міністерства Оборони України, для розміщення військового містечка № 7 для забезпечення постійної діяльності Збройних Сил України, а також на відсутність його згоди на передачу позивачу згаданої земельної ділянки, але посилається на іншу адресу : АДРЕСА_1, в той час, як у згаданому договорі купівлі-продажу вказана адреса - АДРЕСА_1.

Рішенням 2-ї сесії 7-го скликання Кіровоградської міської ради № 119 від 23.02.2016 р. ОСОБА_2 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність по АДРЕСА_1 , площею 0,0848 га - землі одно- та двоповерхової житлової забудови для будівництва та обслуговування належного йому на праві приватної власності жилого будинку за вказаною адресою, за рахунок земель житлової та громадської забудови, що перебувають у запасі, а рішенням 5-ї сесії 7-го скликання Кіровоградської міської ради № 642 від 10.11.2016 р. вказаний проект землеустрою затверджений та передано у його власність земельну ділянку (кадастровий номер НОМЕР_1) , за тією ж адресою, АДРЕСА_1, загальною площею 0,0848 га(у тому числі по угіддях 0,0848 га -землі одно- та двоповерхової житлової забудови) за рахунок земель житлової та громадської забудови, про що державним реєстратором Кіровоградської міської рада 25-28. 11.2016 р. внесені відповідні відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Починаючи з 28.11.2016 р. крім житлової будівлі, відповідач чинить перешкоди ОСОБА_2 і у користуванні земельної ділянкою за вказаною адресою.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 10 травня 2017 року позов задоволено. Зобов'язано Квартирно - експлуатаційний відділ м. Кропивницький усунути перешкоди ОСОБА_2 у користуванні нерухомим майном, що належить йому на праві приватної власності - житловим будинком та земельною ділянкою (кадастровий номер НОМЕР_1) , загальною площею 0,0848 га за адресою: АДРЕСА_1, а саме прибрати залізобетонні конструкції які перекривають вхід до житлової будівлі з тильної сторони. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі КЕВ м. Кропивницький ставить питання про скасування вказаного судового рішення та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову, посилається на порушення судом норм матеріального і процесуального права. Вказує, що відповідачем не було погоджено виділення і передачу у власність позивача спірної земельної ділянки, встановлення межових знаків не узгоджено між ними. Бетонні блоки встановлені задля перешкод виходу позивача на територію військового містечка - бази КЕВ.

Позивачем, від імені якого діє його представник ОСОБА_4 подано заперечення проти доводів апеляційної скарги, в якому вони просять залишити скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін (а.с.113).

Колегія суддів, заслухавши пояснення представника відповідача, яка підтримала доводи апеляційної скарги, позивача та його представника, які підтримали свої заперечення, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним нормам процесуального права.

Судом установлено, що ОСОБА_2 є власником нежитлової будівлі АДРЕСА_1, на підставі договору купівлі- продажу № 16 від 12.01.2006 року та згідно витягу № 9591855 від 17.01.2006 року про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого ОКП «Кіровоградське ООБТІ» (а. с. 8-10).

Рішенням виконавчого комітету Кіровоградської міської ради № 516 від 12.09.2013 р. вказаний об'єкт нерухомості переведений до категорії житлових (а. с. 11).

З моменту реєстрації права власності на будівлю позивач вільно користувався своїм майном, але 23.05.2013 року, в зв'язку з порушенням ним, перед компетентними органами, питання про виділ земельної ділянки для обслуговування вказаного об'єкту нерухомості, за вказівкою начальника Квартирно-експлуатаційного відділу м. Кіровограда Талпи Д.Ф., шляхом обмеження його доступу в користуванні, належного йому на праві власності майном, три вхідні двері з тильної сторони будівлі були заблоковані залізобетонними конструкціями, що знайшло своє підтвердження в судовому засіданні і не заперечується сторонами.

Відповідач свої дії пояснює тим, що на земельній ділянці по АДРЕСА_1, яка перебуває у його постійному користуванні як підрозділу Міністерства Оборони України для розміщення військового містечка № 7 задля забезпечення постійної діяльності Збройних Сил України, знаходиться будівля, яка належить позивачу на праві приватної власності, а також виділена і передана у власність ОСОБА_2 без погодження з КЕВ земельна ділянка.

Відповідно до п.п. 1-2 ст. 377 ЦК України в редакції станом на час укладання та реєстрації згаданого Договору купівлі-продажу від 12.01.2006 р., до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором, а якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування

Отже, зважаючи на наведену норму права та приписи Конституції України і чинного цивільного законодавства щодо незворотності у часі дії норм права, відповідач діяв і продовжує діяти всупереч ст.ст. 319 і 321 ЦК України, відкрито, відверто, ясно для всіх вчиняє протиправні блокування вихідних дверей, чим унеможливлює належне користування позивачем об'єктом права власності, незалежно від вирішення правового статусу земельної ділянки, прилеглої до об'єкту нерухомості.

Рішенням 2-ї сесії 7-го скликання Кіровоградської міської ради № 119 від 23.02.2016 р. ОСОБА_2 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність по АДРЕСА_1 , площею 0,0848 га, землі одно- та двоповерхової житлової забудови для будівництва та обслуговування належного йому на праві приватної власності жилого будинку за вказаною адресою, за рахунок земель житлової та громадської забудови, що перебувають у запасі, а рішенням 5-ї сесії 7-го скликання Кіровоградської міської ради № 642 від 10.11.2016 р. вказаний проект землеустрою затверджений та передано у його власність земельну ділянку (кадастровий номер НОМЕР_1), за тією ж адресою, АДРЕСА_1, загальною площею 0,0848 га (у тому числі по угіддях 0,0848 га -землі одно- та двоповерхової житлової забудови) за рахунок земель житлової та громадської забудови, про що державним реєстратором Кіровоградської міської рада 25-28. 11.2016 р. внесені відповідні відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 14, 15).

З вказаним рішенням органів місцевого самоврядування відповідач не погоджується, проте в судовому порядку його не оспорює.

Крім того, представник відповідача ОСОБА_5 в засіданні суду апеляційної інстанції підтвердила, що після виділення ОСОБА_2 спірної земельної ділянки у власність було визначено межу в натурі і встановлені межові знаки, з чим також не згоден КЕВ, але в судовому порядку не оспорює.

Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений прав а власності. Право приватної власності є непорушним.

Аналогічні норми закріплені у ст. 321 ЦК України, яка передбачає, що особа, може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійснені лише у випадках і в порядку, встановленому законом.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною 2 ст. 386 ЦК України визначено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутись до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Статтею 391 ЦК України проголошено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до вимог ст. ст. 125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Частинами 1, 2 ст. 152 ЗК України передбачено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд врахував, що воно набуте на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК).

Задовольняючи позов суд першої інстанції, належно з'ясувавши обставини, на які сторони посилались в обгрунтування своїх доводів і заперечень, дослідивши і оцінивши докази в їх сукупності, обгрунтовано дійшов висновку про те, що відповідач чинить перешкоди позивачу у користуванні житловою будівлею і земельної ділянкою, які належать останньому на праві власності, за адресою АДРЕСА_1, шляхом блокування дверей будинку залізобетонними конструкціями і обмеження доступу до земельної ділянки, тому з метою відновлення порушених прав ОСОБА_2 необхідно зобов'язати Квартирно-експлуатаційний відділ м. Кропивницький усунути зазначені перешкоди в користуванні нерухомим майном, що належить йому на праві приватної власності - житловим будинком та земельною ділянкою (кадастровий номер НОМЕР_1), загальною площею 0,0848 га за адресою: АДРЕСА_1, а саме: прибрати залізобетонні конструкції, які перекривають вхід до житлової будівлі з тильної сторони.

Рішення суду першої інстанції є законним і обгрунтованим, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не дають підстав вважати, що судом було порушено норми процесуального і матеріального права.

Доводи відповідача про неправомірність дій Кіровоградської міської ради щодо розпорядження зазначеною земельною ділянкою, яка перебувала у користуванні КЕВ міста Кропивницький не знайшла свого підтвердження, оскільки матеріали цивільної справи не містять доказів того, що вищезазначені рішення Кіровоградської міської ради скасовані чи визнані не чинними.

На підставі ст. 308 ЦПК України апеляцйійна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Кропивницький відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 10 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя:

Судді: