Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1607/17 Головуючий у суді І-ї інстанції Волошина Н. Л.
Доповідач Єгорова С. М.
УХВАЛА

Іменем України

16.08.2017року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді: Єгорової С.М.

суддів: Дуковського О.Л., Дьомич Л.М.

із секретарем Федоренко Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 07 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Світловодського міського голови Козярчука Валентина Валентиновича, Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) міста Світловодська, виконавчого комітету Світловодської міської ради, Світловодської міської ради, третя особа - ОСОБА_4, про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

УСТАНОВИЛА:

В січні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Світловодського міського голови Козярчука В.В., Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) міста Світловодська, виконавчого комітету Світловодської міської ради, Світловодської міської ради, третя особа - ОСОБА_4, про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу визнати протиправним та скасувати розпорядження Світловодського міського голови від 03 листопада 2016 року № 450-к «Про погодження відпусток та звільнення ОСОБА_2» з наступними змінами, внесеними розпорядженням № 510-к від 01 грудня 2016 року, в частині його звільнення із займаної посади директора територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) м. Світловодська; поновити його на роботі та стягнути з Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) міста Світловодська на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01 грудня 2016 року по день ухвалення рішення суду з урахуванням індексу інфляції.

В обґрунтування позову зазначав, що після обрання Світловодським міським головою Козярчука В.В. на позивача, який працював на посаді директора Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) міста Світловодська, з боку міськвиконкому чинився постійний тиск, наслідком якого стали перевірки діяльності центру, а також те, що його не відпускали у відпустку. В силу сімейних обставин він вкрай потребував відпустки, тому під примусом вимушений був написати заяву про надання йому відпустки з наступним звільненням за згодою сторін, хоча і не бажав звільнятися. 03 листопада 2016 року міський голова видав розпорядження про його звільнення з 01 грудня 2016 року на підставі ч. 1 ст. 36 КЗпП України, без узгодження з ним дати звільнення. 14 та 28 листопада 2016 року він подавав заяви про те, що не надає згоди на звільнення, однак був звільнений з займаної посади в той час, коли перебував на лікарняному. Вказує, що його звільнили незаконно також через те, що міський голова всупереч вимогам п. 10 Типового положення про територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1417 від 29 грудня 2009 року, не погодив питання звільнення з Управлінням праці та соціального захисту населення Кіровоградської обласної державної адміністрації. Крім того, вважає розпорядження про його звільнення незаконним як таке, що видане з порушенням вимог ст.73 Закону України «Про місцеве самоврядування» щодо обов'язковості актів і законних вимог органів та посадових осіб місцевого самоврядування, оскільки всупереч рішенню виконавчого комітету Світловодської міської ради № 1059 від 17 вересня 1998 року «Про порядок призначення керівників державних підприємств, установ та організацій, їх заступників та головних бухгалтерів», не погоджене з виконавчим комітетом.

Ухвалою Світловодського міськрайонного суду від 21 лютого 2017 року за клопотанням позивача до участі у справі як співвідповідачі були залучені Світловодська міська рада та виконавчий комітет Світловодської міської ради. (а.с.107-108).

Ухвалою Світловодського міськрайонного суду від 26 травня 2017 року до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, була залучена ОСОБА_4, яка в ході судового розгляду справи висловила свою позицію про необґрунтованість позовних вимог (а.с.202-203).

Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 07 липня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Позивачем подано апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування вказаного судового рішення з підстав неправильного застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права і ухвалення нового рішення про задоволення позову в повному обсязі. Зазначено, що позивач під примусом вимушений був написати заяву про надання йому відпустки з наступним звільненням за згодою сторін, хоча і не бажав звільнятися. Приводом для звільнення були не результати аудиту, а погрози про звільнення за прогули. 03 листопада 2016 року міський голова видав розпорядження про його звільнення з 01 грудня 2016 року на підставі ч. 1 ст. 36 КЗпП України, без узгодження з ним дати звільнення. 14 та 28 листопада 2016 року він подавав заяви про те, що не надає згоди на звільнення, однак був звільнений з займаної посади в той час, коли перебував на лікарняному, що теж є незаконним. Вказує, що його звільнили відбулося з порушенням норм законодавства та без погодження з Управлінням праці та соціального захисту населення Кіровоградської обласної державної адміністрації з виконавчим комітетом.

Заслухавши доповідача, пояснення позивача та його представника ОСОБА_5, які підтримали доводи апеляційної скарги, пояснення представника виконавчого комітету Світловодської міської ради, Світловодської міської ради, Світловодського міського голови- Данилевської Л.І., яка заперечувала проти зміни або скасування судового рішення, вивчивши матеріали справи, перевіривши в межах, передбачених ст. 303 ЦПК України, законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 13 лютого 2013 року ОСОБА_2 призначений директором Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) міста Світловодська.(а.с.9, 99)

02 листопада 2016 року він звернувся з письмовою заявою до Світловодського міського голови Козярчука В.В. та просив погодити йому невикористану щорічну відпустку з 07 листопада 2016 року з наступним звільненням за згодою сторін (а.с.100).

03 листопада 2016 року на підставі вказаної заяви міський голова видав розпорядження № 450-к «Про погодження відпусток та звільнення ОСОБА_2», яким погодив надання ОСОБА_2 основної та додаткової відпусток з 07 листопада по 01 грудня 2016 року та прийняв рішення про звільнення його з посади з 01 грудня 2016 року за ч. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін, у зв'язку з чим вважати датою звільнення останній день відпустки (а.с.10).

14 листопада 2016 року ОСОБА_2 звернувся до міського голови з заявою, у якій просив анулювати другу частину заяви від 02 листопада 2016 року, а саме звільнення за угодою сторін (а.с.12).

Листом від 23 листопада 2016 року секретар міської ради Сапянов Ю. повідомив ОСОБА_2, що домовленість між працівником і роботодавцем щодо припинення трудового договору досягнута, і підстав для її анулювання немає (а.с.14).

28 листопада 2016 року позивач повторно звернувся до міського голови з повідомленням про відсутність з його боку домовленості на звільнення за угодою сторін (а.с.13).

Листом від 01 грудня 2016 року міський голова повідомив ОСОБА_2 про його звільнення та необхідність отримати трудову книжку (а.с.15).

Ухвалюючи рішення про відмову в позові суд першої інстанції виходив із того, що трудовий договір з позивачем припинено правомірно.

Такий висновок є правильним.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір укладається між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом. У зв'язку з цим і угода про припинення трудового договору згідно з п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України укладається між сторонами трудового договору, якими є працівник і власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган, а рішення про розірвання трудового договору приймається власником або органом управління підприємства, установи, організації, який наділений такими повноваженнями.

Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 21 Кодексу трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін, умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору можуть встановлюватись угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 6 Закону України «Про управління об'єктами державної власності» уповноважені органи управління відповідно до покладених на них завдань призначають на посаду та звільняють з посади керівників державних підприємств, установ, організацій та господарських структур, укладають і розривають з ними контракти, здійснюють контроль за дотриманням їх вимог.

Зі змісту наведених норм вбачається, що встановлена процедура укладення контрактної форми трудового договору для всіх керівників підприємств, установ та організацій, що належать до державної форми власності. На підставі укладеного контракту виникають трудові правовідносини між керівником, як працівником, та відповідним підприємством, установою та організацією, що належать до державної форми власності, а не з органом, уповноваженим на укладення такого контракту.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є угода сторін.

Звільнення працівника повинно відбуватися за наказом у якому зазначаються підстави для звільнення.

Відмовляючи в позові суд дійшов висновку, що наявність волевиявлення ОСОБА_2 на звільнення за згодою сторін підтверджується його письмовою заявою від 02 листопада 2016 року.

Згода власника підприємства на задоволення такого волевиявлення реалізована шляхом видання ним розпорядження про звільнення від 03 листопада 2016 року і додаткового підтвердження взаємної домовленості закон не вимагає.

Реалізована домовленість після 03 листопада 2016 року могла би бути анульована виключно за взаємною згодою обох сторін.

Однак згоди роботодавця на анулювання досягнутої домовленості про звільнення за згодою сторін немає, а одностороннє бажання позивача на це не може бути підставою для поновлення на роботі.

При цьому, суд першої інстанції перевірив викладені в позовній заяві доводи ОСОБА_2 щодо застосування до нього тиску з боку міського голови шляхом проведення перевірок та примушування до звільнення і дійшов правильного висновку про їх необгрунтованість, оскільки документально підтверджено, що перевірки діяльності територіальних центрів проводились за дорученням голови Кіровоградської обласної держаної адміністрації від 05 липня 2016 року.

За результатами перевірки Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) міста Світловодська встановлено фінансові порушення на суму 175,33 грн. через неналежне виконання своїх посадових обов'язків директором терцентру ОСОБА_2 та головним бухгалтером ОСОБА_8, що підтверджується інформацією відділу внутрішнього аудиту і контролю від 17 жовтня 2016 року (а.с.78, 79-80, 81-82, 83, 84-88).

Згідно акту від 02 листопада 2016 року, складеного заступником міського голови з гуманітарних питань ОСОБА_9 та начальником відділу внутрішнього аудиту і контролю ОСОБА_10, ОСОБА_2 відмовився надати письмове пояснення по фактам виявлених за результатами перевірки порушень, мотивуючи тим, що він звільняється з посади директора (а.с.89).

Не ґрунтуються на нормах матеріального права і доводи позивача щодо порушень роботодавцем закону при прийнятті рішення про його звільнення через непогодження цього питання з виконавчим комітетом Світловодської міської ради, управлінням праці та соціального захисту населення та відповідним структурним підрозділом з питань соціального захисту населення Кіровоградської обласної державної адміністрації.

Закріплюючи у трудовому законодавстві таку підставу розірвання трудового договору як угода сторін, законодавець реалізував принцип демократизму та визначив, що припинення трудового договору має місце на підставі взаємної згоди роботодавця та працівника. Створення додаткових умов при такій згоді є порушенням такого принципу, тому їх не може бути.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд дійшов правильного висновку, що доводи позивача про неузгодженість дати звільнення не обґрунтовані, оскільки у своїй заяві від 02 листопада 2016 року він просив звільнити його після використання щорічної відпустки, яку надати йому з 07 листопада 2016 року. У розпорядженні міського голови від 03 листопада 2016 року було визначено період відпустки ОСОБА_2 та вказано, що датою звільнення є 01 грудня 2016 року, тобто останній день відпустки, як він про це і просив у своїй заяві. З даним розпорядження позивач був ознайомлений під підпис, будь-яких зауважень не висловив.

Матеріалами справи підтверджується, що звільнення позивача відбувалось за угодою сторін відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 36 , тому порядок та правила звільнення працівників на підставі ст. 38 КЗпП України, про порушення яких зазначає позивач, не можуть застосовуватись при вирішенні даного спору.

Згідно статті 1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно статті 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Судом першої інстанції, повно і всебічно з'ясовано обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, надані сторонами докази, які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду містить вичерпні висновки, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи, та обґрунтування щодо кожного доводу сторін по суті позову, що є складовою вимогою ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині рішення.

Тому, враховуючи вимоги ст. 308 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає відхиленню із залишенням без змін рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 07 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя:

Судді: