Номер провадження: 22-ц/785/4614/17
Головуючий у першій інстанції Васильків О. В.
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.07.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області в складі:

- головуючого судді - Заїкіна А.П.,

- суддів: - Калараш А.А., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря - Гарбуз В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Ліквідаційної комісії Головного управління національної поліції в Одеській області, Головного управління національної поліції в Одеській області, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю органів досудового слідства, за апеляційною скаргою Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області на рішення Київського районного суду м. Одеси від 30 січня 2017 року,

встановила:

У червні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду із вищезазначеним неодноразово уточненим у жовтні, листопаді 2016 р., лютому 2017 р. позовом, в якому остаточно просила стягнути на її користь з Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України, відшкодування моральної шкоди у розмірі - 10 000,00 грн. та судовий збір у розмірі - 551,20 грн..

ОСОБА_4 у позові посилалася на те, що вона є потерпілою по кримінальному провадженню, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 0001306 від 21.03.2015 р., за її заявою від 14.03.2015 р. про скоєння злочину відносно її права власності. Досудове слідство проводять слідчі СВ Київського ВП у м. Одесі ГУНП України в Одеській області.

Досудове слідство триває більше 18 місяців, тобто понад розумний строк. По кримінальному провадженню слідчі дії не виконуються. Вона неодноразово зверталася до суду із скаргами. Ухвалами слідчих суддів Київського районного суду м. Одеси від 19.03.2015 р, від 17.04.2015 р., від 21.06.2016 р. бездіяльність слідчих щодо не проведення процесуальних дій, не прийняття процесуальних рішень визнано незаконною. Зобов'язано слідчих вчинити певні процесуальні дії в рамках вищевказаного кримінального провадження.

Протиправними діями слідчих їй завдано моральної шкоди у вигляді моральних страждань, погіршення стану здоров'я, внаслідок нервових стресів, порушення її права власності, додаткових витрат на відновлення становища. Відшкодування моральної шкоди з врахуванням тривалості та ступеня бездіяльності слідчих, глибини моральних страждань вона визначає у розмірі - 10 000,00 грн..

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 28 березня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України, на користь ОСОБА_4 відшкодування моральної шкоди у розмірі - 3 000,00 грн. та судовий збір у розмірі - 551,20 грн..

В іншій частині вимог відмовлено.

Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. Посилається на те, що рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області представника у судове засідання не направило. Про час і місце розгляду справи повідомлено належним чином. Причини неявки представника не повідомило. Заяв та клопотань не надало.

ОСОБА_4 письмових заперечень на апеляційну скаргу не надала. ЇЇ представник - ОСОБА_5 у судовому засіданні вважав необхідним апеляційну скаргу відхилити. Рішення суду першої інстанції залишити без змін. Посилався на те, що неправомірність бездіяльності слідчих підтверджена ухвалами слідчих суддів. Неправомірною бездіяльністю слідчих Єпіховій І.А. завдано моральної шкоди. Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області залучено до участі у справі як територіальний орган Державної казначейської служби України. Відшкодування моральної шкоди стягнуто з державного бюджету України.

Інші особи, які беруть участь у справі, письмових запереченнях на апеляційну скаргу не надали. Їх представники у судове засідання не з'явилися. Про час і місце розгляду справи сповіщені належним чином. Причини неявки не повідомили. Заяв та клопотань не надали.

Згідно із ч. 2 ст. 305 ЦПК України, неявка в судове засідання сторін, або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України колегія суддів перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

ОСОБА_4 рішення суду першої інстанції щодо частково стягнення відшкодування моральної шкоди не оскаржила. Інші особи, які беруть участь у справі, рішення суду першої інстанції не оскаржили.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Рішення суду першої інстанції в повній мірі вищевказаним вимогам законодавства не відповідає.

Ухвалюючи рішення про стягнення на користь ОСОБА_4 з Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України, відшкодування моральної шкоди у розмірі - 3 000,00 грн., суд першої інстанції, керуючись ст. ст. 1174, 1176 ЦК України, виходив з того, що бездіяльність слідчих неодноразово визнавалася неправомірною постановами слідчих суддів. Неправомірною бездіяльністю слідчих позивачу завдано моральної шкоди у вигляді душевних страждань, порушенні нормальних життєвих стосунків, додаткових зусиллях для поновлення порушеного права (а. с. 86 - 89).

Колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції, на підставі наданих сторонами і досліджених судом доказів, дійшов правильного висновку про існування між сторонами правовідносин із завдання фізичній особі моральної шкоди незаконною бездіяльністю посадовою особою органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, необхідність стягнення на користь позивачки відшкодування моральної шкоди у розмірі - 3 000,00 грн.. Висновки суду в цій частині відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального (ст. ст. 1174, 1176 ЦК України) та процесуального (ст. ст. 10, 11, 60, 179, 213, 214 ЦПК України) права. Доводи апеляційної скарги не спростовують вказаних висновків суду в цій частині.

Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

21.03.2015 року слідчим СВ Київського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області за заявою позивача ОСОБА_4 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001306 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. Фабула: 20.03.2014 року до чергової частини Київського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області надійшла заява ОСОБА_4 про те, що ОСОБА_6 шахрайським шляхом заволодів частиною домоволодіння останньої за адресою: м. Одеса, вул. Новгородська, 26. Сума матеріального збитку встановлюється (а. с. 4).

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 17.04.2015 року частково задоволено скаргу ОСОБА_4 та визнано протиправною бездіяльність слідчого СВ Київського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області. Зобов'язано слідчого розглянути клопотання ОСОБА_4 від 08.04.2015 року у визначений КПК України строк та надати юридично обґрунтовану відповідь, про що повідомити заявника (а .с. 6).

21.06.2016 року ухвалою Київського районного суду м. Одеси задоволено скаргу ОСОБА_4 та визнано незаконною бездіяльність слідчого СВ Київського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області. Зобов'язано слідчого розглянути клопотання ОСОБА_4 від 10.06.2016 року в рамках кримінального провадження № 0001306 згідно до ч. 1 ст. 220 КПК України (а. с. 7).

Листом СВ Київського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області від 03.02.2017 р. вих. № 37653 (а. с. 76) повідомлено, що у період з 19.03.2015 року по 05.10.2016 року матеріали кримінального провадження № 0001306 перебували у наступних слідчих: Жулаєва Г.Є. (19.03.2015 року), ОСОБА_7 (17.04.2015 року, 29.08.2015 року) та ОСОБА_8 (з 05.10.2016 року по теперішній час).

Таким чином, встановлено, що у період перебування кримінального провадження № 0001306 у слідчих Жулаєва Г.Є. (з 19.03.2015 року), ОСОБА_7 (з 17.04.2015 року та з 29.08.2015 року) та ОСОБА_8 (з 05.10.2016 року по теперішній час), за скаргами ОСОБА_4 ухвалами суду було визнано протиправною бездіяльність вказаних слідчих.

Чинним законодавством чітко встановлено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконною бездіяльністю органів, що здійснюють досудове розслідування. За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами, діють правила ч. 6 ст. 1176 ЦК України, відповідно до яких така шкода відшкодовується на загальних підставах, виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст. ст. 1173, 1174 ЦК України).

Статтею 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі незаконною бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою незалежно від вини цієї особи.

За встановлених обставин права ОСОБА_4 є порушеними і підлягають захисту. Тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про стягнення відшкодування моральної шкоди.

Аналогічні правові висновки зазначаються в постанові Верховного Суду України від 22.06.2017 р., справа № 6-501цс17. Ці висновки Верховного Суду України повинні враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права (ст. 360-7 ЦПК України).

Доводи апелянта про те, що ГУ ДКС України в Одеській області не може бути відповідачем по справі, ДКС України є окремою юридичною особою, несе самостійну юридичну відповідальність, але не притягнуто відповідачем по справі, відсутні підстави для стягнення моральної шкоди, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки управління було залучено до участі у справі у якості територіального органу Державної казначейської служби України. З управління кошти не стягнуто. Матеріалами справи підтверджено завдання моральної шкоди позивачу.

Разом з тим, не можна погодитися з формулюванням судом першої інстанції резолютивної частини рішення, а саме щодо - «Стягнути з Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України, на користь ОСОБА_4 відшкодування моральної шкоди у розмірі - 3 000,00 грн. та судовий збір у розмірі - 551,20 грн.».

Як вказувалося вище, відповідно до ст. 1174 ЦК Українишкода, завдана фізичній особі незаконною бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою.

Пунктами 1, 35, 38 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 р. № 845, у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 30 січня 2013 р. № 45 (далі - Порядок) передбачено, що він визначає механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів, прийнятих судами.

Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації):

1) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду;

2) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень;

3) шкоди, заподіяної органом державної влади у сфері нормотворчої діяльності;

4) різниці між сумою коштів, що надійшли до державного бюджету від реалізації конфіскованого або зверненого судом у дохід держави майна, іншого майна, у тому числі валютних цінностей, що переходять у власність держави, та сумою, встановленою у судовому рішенні;

5) шкоди, заподіяної фізичній особі внаслідок кримінального правопорушення.

Для забезпечення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 35 цього Порядку в Казначействі відкривається в установленому порядку відповідний рахунок.

Колегія суддів за вищевказаних обставин вважає, що резолютивну частину рішення суду першої інстанції необхідно змінити.

Доводи апелянта щодо відсутності підстав для стягнення грошей з єдиного казначейського рахунку є обгрунтованими.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 307, п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право змінити рішення суду першої інстанції. Підставою для зміни рішення суду є порушення судом норм матеріального або процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Оскільки неправильне застосування судом першої інстанції вищевказаних норм матеріального права, порушення норм процесуального права призвело до неправильного формулювання абзацу другого резолютивної частини, колегія суддів вважає, що резолютивну частину рішення суду першої інстанції в цій частині необхідно змінити. Викласти абзац другий резолютивної частини в наступній редакції: «Стягнути з Держави Україна на користь ОСОБА_4 відшкодування моральної шкоди у розмірі - 3 000 (три тисячі) грн. 00 коп. за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з відкритого в Казначействі спеціального рахунку».

В решті рішення необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області - задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 30 січня 2017 року - змінити, виклавши абзац другий резолютивної частини в наступній редакції:

Стягнути з Держави Україна на користь ОСОБА_4 відшкодування моральної шкоди у розмірі - 3 000 (три тисячі) грн. 00 коп. за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з відкритого в Казначействі спеціального рахунку.

В решті рішення - залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене до касаційного суду протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: А. А. Калараш

С. О. Погорєлова