Вінницький районний суд Вінницької області
Справа № 128/1564/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

17.08.2017 року м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

головуючої: судді Шевчук Л.П.,

при секретарі Бутіній Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, за участю третьої особи Органу опіки і піклування Вінницької районної державної адміністрації про визначення місця проживання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до районного суду із вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 20.06.2012 року його дочка ОСОБА_3 уклала шлюб з ОСОБА_2, який вони зареєстрували у виконкомі Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області, актовий запис № 5. Після реєстрації шлюбу, дочка залишила дівоче прізвище ОСОБА_3, який на даний час

перебуває на стадії розірвання у Вінницькому районному суді.

Від цього шлюбу у них народився хлопчик, його онук ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце проживання, якого на підставі домовленості між батьками, було визначено зі мною, з дідусем ОСОБА_1 та з моєю дружиною ОСОБА_5.

Сімейне життя відповідачів не склалося, ОСОБА_2 зловживав і зловживає спиртними напоями, постійно зчиняв сварки та застосовував моральне та фізичне насилля над його дочкою та онукою, дочкою моєї дочки від першого шлюбу. Дочка, довгий час приховувала від негідну поведінку чоловіка. В травні 2016 року дочка після чергового побиття чоловіком, внаслідок психологічної травми, змушена була просити захисту в іншій країні, виїхала до держави Ізраїль.

ОСОБА_4, за згодою батька та матері залишився проживати з ним, дідусем та бабусею, повністю під їх піклуванням і на їхньому утриманні. Мати дитини матеріально утримує сина, кожного місяця перераховує грошові перекази, батько онука, останні 7 місяців взагалі сином не цікавився та матеріально його утримувати не допомагає. Коли внук почав жити з дідусем та бабусею, він розповів, що батько бив його.

22.05.2017 року ОСОБА_2, самочинно без нашої згоди, забрав дитину з дитячого садочка, і вивіз в невідомому нам напрямку, фактично викрав хлопчика. Коли вони приїхали за місцем проживання ОСОБА_2, то дома нікого не застали, а в двір потрапити не змогли. Протягом тижня ОСОБА_2 переховував він них онука, на зв'язок не виходив, лише за допомогою правоохоронних органів 01.06.2017 року вдалося зустрітися з онуком. Коли онук побачив його та його дружину, то одразу почав проситися до них додому та просити, щоб його не віддавали знову до батька.

Дочці потрібно виїхати по справам на певний час за межі постійного місця проживання. ОСОБА_2 заперечує, щоб на час відсутності матері дитини, дитина проживала з бабусею і дідусем та знаходилась на їх утриманні. Він бажає забрати хлопчика до себе.

Позивач вважає, що зміна місця проживання для онука буде психологічною травмою, адже хлопчику всього 4 рочки, і він все своє життя, живе поруч із бабусею, дідусем та своєю старшою сестрою, він звик жити в комфортних умовах, звик до свого ліжка, до іграшок, звик до нашого нагляду та піклування . Будинок, де проживає відповідач ОСОБА_2 взагалі не придатний для проживання малолітньої дитини. В ньому для дитина не має належних умов: для хлопчика немає власного ліжка, немає ігрової кімнати, туалет знаходяться на вулиці, миються в мисці. Крім того, разом з відповідачем ОСОБА_2 в цьому ж помешканні проживають ще три дорослих особи: його мати та сестра з чоловіком. В будинку лише три кімнати, тобто хлопчик живе кімнаті або з бабусею, або з батьком та спить з кимось із них в одному ліжку, а це негігієнічно та небезпечно для дитини. Також, чоловік сестри відповідача притягувався до кримінальної відповідальності за розповсюдження наркотичних речовин. Зі слів сусідів, майже кожного вечора відповідач ОСОБА_2 знаходиться в стані алкогольного сп'яніння.

Така негідна та безвідповідальна поведінка відповідача, щодо дитини, шкодить психологічному стану дитини та стану його здоров'я. Крім того, у дитини слабкий жовчний міхур, печінка та селезінка, у хлопчика підвищується рівень ацетону, в зв'язку з чим їй необхідний особливий догляд та дієтичне харчування, проживання дитини з батьком негативно відобразиться на нормальному розвитку дитини та його світосприйнятті. З огляду на зазначене позивач просить визначити місце проживання його онука з ним - його дідусем.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явився, проте надав до суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задоволити, з врахуванням висновку органу опіки і піклування. Справу просить розглянути у його відсутність. Проти заочного рішення не заперечує.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилась, проте надала до суду заяву, в якій зазначила, що не заперечує проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 Справу просить розглянути у її відсутність.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, хоча про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином.

Представник третьої особи без самостійних вимог Органу опіки і піклування Вінницької районної державної адміністрації в судове засідання не з'явилась, проте надала до суду заяву, в якій зазначила, що просить розглянути справу у її відсутність та врахувати висновок органу опіки і піклування.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що справу можливо розглянути без технічної фіксації, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини своєї неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.

З'ясувавши позицію позивача, врахувавши думку відповідача ОСОБА_3 та представника третьої особи, дослідивши та оцінивши в сукупності всі обставини справи та зібрані по справі докази, суд наступного висновку.

Судом встановлено, що шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зареєстровано 20 червня 2012 року у виконкомі Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області, актовий запис №5 (а. с. 8).

Від даного шлюбу у них є малолітній син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 10).

Частиною 1 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Згідно із ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом.

Визначаючи місце проживання малолітнього ОСОБА_4, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, вік дитини, стан її здоров'я, думку батьків та інші обставини, що мають істотне значення.

Так, неповнолітній ОСОБА_4 проживає разом з дідусем та бабусею, його мати працює за кордоном, а батька ОСОБА_2 не бачили з сином. Дідусь і бабуся більше приділяють уваги вихованню онука, піклуються про їх фізичний та інтелектуальний розвиток, про що свідчать пояснення свідків (а.с. 52-59).

З довідок ДНЗ «Веселка» та Вороновицької амбулаторної загальної практики сімейної медицини вбачається, що піклуванням та лікуванням ОСОБА_4 займаються бабуся та дідусь (а.с. 60-61).

Довідкою Вороновицької селищної ради Вінницького району вінницької області від 19.06.2017 року № 1386 підтверджується, ОСОБА_1 проживає за адресою : АДРЕСА_1 (а.с 62).

З медичних довідок про проходження обов'язкових попередньо та періодичного психіатричних оглядів та оглядів нарколога ОСОБА_1 та його дружина ОСОБА_5 психіатричних та наркологічних протипоказань не мають (а.с. 11-14).

Згідно висновку Служби у справах дітей Вінницької районної державної адміністрації Вінницької області щодо визначення проживання дитини від 16.08.2017 року № 01-25/1997 є доцільним визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 разом із дідом ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 року. Згідно акту обстеження побутових умов проживання ОСОБА_1 для дитини створені належні умови для проживання, виховання та всебічного розвитку (а.с. 44).

Однією з цілей регулювання сімейних відносин є забезпечення кожної дитини сімейним вихованням (ч. 2 ст. 1 СК України).

Частиною 2 статті 150 СК України встановлено, що батьки зобов'язані піклуватися про стан здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї (ч.5 ст.150 СК України).

Статтею 180 Сімейного кодексу України встановлено, що батьки повинні утримувати своїх неповнолітніх дітей.

Частиною 1 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, №78 9 встановлено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини (ч.2 ст.27 Конвенціїї ООН).

Згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Суд зазначає про те, що у даній справі мати так і батько мають однакові соціальні можливості для забезпечення дітей усім необхідним для їх розвитку, включаючи матеріальне забезпечення, виховання дітей, піклування про їх здоров'я, фізичний та моральний розвиток.

Згідно п.1 ст.12 «Конвенції про права дитини», ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року держави - учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляді, право вільно висловлювати ці погляді з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага з її віком і зрілістю. Згідно п. 2 з цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства.

Частиною 1 статті 171 Сімейного кодексу України встановлено, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном (ч.2 ст.171 СК України).

Українське сімейне законодавство встановлює принцип рівності прав і обов'язків матері та батька стосовно дитини. Однак, сформована судова практика при вирішенні питання про визначення місця проживання дитини в першу чергу керується принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року.

Так, принципом 6 Декларації прав дитини передбачено, що дитина для повного та гармонійного розвитку його особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою та відповідальністю своїх батьків і в будь-якому випадку в атмосфері кохання та морального і матеріального забезпечення; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена з матір'ю. Позивачем надано обґрунтовані підстави для визначення місця проживання малолітнього онука з дідусем, проти чого відповідач ОСОБА_3 не заперечує, оскільки вимушена працювати в іншій країні для забезпечення своєї дитини.

Конвенція є міжнародним договором, приєднавшись до якого в 1991 році, Україна взяла на себе зобов'язання щодо забезпечення прав дитини, закріплених у цьому документі. Конвенція - частина законодавства України, як міжнародний договір має пріоритет над національним законодавством, її застосування обов'язкове. Вона ґрунтується на принципах, закріплених у Декларації, і розвиває її положення, встановлюючи зобов'язання для країн-учасниць.

Відповідно до ч.1 ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною 4 статті 60 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд вважає обґрунтованими обставини, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог про визначення місця проживання малолітнього онука ОСОБА_4 з дідусем. Доведеним є те, що відповідач ОСОБА_2 свідомо нехтує своїми обов'язками щодо виховання та розвитку дитини, не піклується про стан її здоров'я, її фізичний, духовний і моральний розвиток, не забезпечує належне батьківське виховання, не утримує дитини.

З врахуванням системного тлумачення положень «Конвенції про права дитини», ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року та СК України, повно, всебічно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх в сукупності за своїм внутрішнім переконанням, за наявності виняткових обставин, які дають можливість визначити місце проживання дитини не з матір'ю, суд, беручи до уваги висновок Служби у справах дітей Вінницької районної державної адміністрації Вінницької області, в силу статті 212 ЦПК України, дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_6.

Керуючись ст., ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 224, 225, 226 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, за участю третьої особи Органу опіки і піклування Вінницької районної державної адміністрації про визначення місця проживання дитини - задоволити.

Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 з дідусем ОСОБА_1.

Стягнути в рівних частинах із ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 640 (шістсот сорок) гривень.

Відповідачем може бути подано заяву про перегляд заочного рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Л.П.Шевчук