АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/4601/17 Головуючий 1 інст. - Труханович В.В.
Справа № 639/2416/17-ц Доповідач - Кругова С.С.
Категорія: право власності
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2017 року Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого Кругової С.С.,

суддів Піддубного Р.М.,

Пилипчук Н.П.,

секретаря Прологаєвої А.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Жовтневого районного суду міста Харкова від 13 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Територіальної громади міста Харкова в особі Харківської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,-

в с т а н о в и в :

Рішенням Жовтневого районного суду міста Харкова від 13 червня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3 та ОСОБА_4 просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В обгрунтування скарги посилається на неповне з'ясування судом обставин, які мають значення для справи, порушення норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Суд першої інстанції необґрунтовано не надав оцінки доводам свідків, про те, що позивачи більше десяти років фактично володіють територією всього домоволодіння, підтримують в належному стані, роблять ремонт.

Суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку, що позивачі користуються спірними частинами домоволодіння, а не володіють ними.

Всупереч ст. 10, 27 ЦПК України судом не було надано представнику позивачів часу на ознайомлення з запереченнями Харківської міської ради на позовну заяву.

Доводи Харківської міської ради про те, що позивачі не сплачували комунальні послуги за спірну частину і не проживали в ній, тому не володіли спірною частиною - є безпідставними.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, виходив з того, що позивачі не надали суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що вони добросовісно, відкрито володіли чужим майном, а також, що спірні частини будинку є безхазяйною річчю, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду.

З таким висновком суду, судова колегія погоджується з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, на підставі договору дарування від 13.09.2003 року ОСОБА_3 на праві власності належить 15/100 частин домоволодіння № 9 з належною частиною надвірних споруд, що знаходиться в АДРЕСА_2 ( а.с. 4).

На підставі договору дарування частин житлових будинків від 03.07.2012 року ОСОБА_4 на праві власності належить 36/100 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що розташовані в АДРЕСА_2, будинок №9 ( а.с. 5).

З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого від 24.05.2017 року вбачається, що ОСОБА_5 на праві власності належить 35/100 частин житлового будинку з прибудовами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_6 на праві власності належить 14/100 частин вищезазначеного домоволодіння ( а.с. 39-42).

Статтею 344 ЦК України встановлено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Таким чином, задоволення судом вимог про визнання за володільцями права власності на нерухоме майно на підставі ст. 344 ЦК України можливе лише за наявності наступних умов:

По-перше, необхідно, щоб заволодіння майном було добросовісним, тобто особа при задоволенні майном не знала і не мала знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

По друге, таке володіння повинно бути відкритим, тобто очевидним для всіх інших осіб, при цьому володілець має ставитися до цього майна як до власного (експлуатувати, вживати необхідні заходи для утримання майна в належному стані тощо).

По- третє, володіння майном повинно бути безперервним протягом встановленого законом строку.

По четверте, відсутність інших осіб, які претендують на це майно.

По п'яте, відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності.

Виходячи з наведеного, колегія вважає, що наведені представником позивачів обставини та надані докази не є підставою для визнання за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 права власності на спірну частину домоволодіння, розташованого за адресою: пров. Будянський, б. 9, м. Харків за набувальною давністю.

Матеріали справи містять довідки № 380, № 381 від 02.12.16, з яких вбачається, що в домоволодінні АДРЕСА_1 ніхто не зареєстрований і не мешкає. Будинок для проживання не придатний (а.с. 15,16).

Зі змісту актів від 22.03.16 та від 02.12.16 вбачається, що у спірному будинку не проживають з 2000 року ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (а.с. 25, 26). При цьому, не зрозумілим залишається, яке відношення вони мають до спірних частин будинку і до їх власників - ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Будь-яких доказів, що позивачі проживають у спірній частині будинку матеріали справи не містять.

Крім того, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до участі у справі залучені не були.

Не є підставою для переходу до позивачів права власності на вказане спірне майно і посилання на здійснення в ньому ремонту даху, зберігання в ньому їхніх речей тощо.

Судова колегія визнає, що рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_4ухвалено судом з додержанням норм матеріального і процесуального права, що у відповідності до ч.1 ст.308 ЦПК України є підставою для залишення його без змін і відхилення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Жовтневого районного суду міста Харкова від 13 червня 2017 року відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду міста Харкова від 13 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий С.С. Кругова

Судді Р.М. Піддубний

Н.П. Пилипчук