Ухвала

іменем україни

26 липня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Коротуна В.М.,

суддів: Карпенко С.О., Кафідової О.В.,

Писаної Т.О., Фаловської І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області, Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Київській області, Вишгородського РВ ГУ МВС України в Київській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної діями органів досудового розслідування, за касаційними скаргами Вишгородського РВ ГУ МВС України в Київській області та Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області на рішення Подільського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2015 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 23 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У травні 2015 р. ОСОБА_3 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив за рахунок коштів державного бюджету відшкодувати йому матеріальну шкоду у розмірі 1 258 105 грн 32 коп. та моральну шкоду в розмірі 500 тис. грн, завдану незаконним рішенням і діями органів досудового розслідування.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 19 червня 2012 року ОСОБА_3 був затриманий працівниками Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Київській області (далі - Київрибохорона), коли він рибалив на човні на Київському водосховищі, разом з тим, кримінальне провадження щодо його затримання було закрите у зв'язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України, однак вилучені речові докази були повернуті частково, чим завдано останньому майнову шкоду. Також позивач вказує, що йому було завдано моральну шкоду, яка полягає у незаконних діях правоохоронних органів, так як відносно нього було застосовано протиправні дії слідчого.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2015 року частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_3 Стягнуто з Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області на користь ОСОБА_3 за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку, на відшкодування матеріальної шкоди 1 707 грн 75 коп. та 20 тис. грн. у відшкодування моральної шкоди, а всього - 21 707 грн 75 коп. У задоволенні решти позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 23 березня 2016 року рішення Подільського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2015 року в частині відшкодування моральної шкоди скасовано та ухвалено нове рішення, яким стягнуто з Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області на користь ОСОБА_3 за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку, на відшкодування моральної шкоди 50 тис. грн, а всього - 51 707 грн 75 коп. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційних скаргах Вишгородський РВ ГУ МВС України в Київській області та Головне управління Державної казначейської служби України у Київській області, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просили скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України (далі - ЦПК України) від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково, враховуючи наступне.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції дійшов висновку, що у позивача виникло право на відшкодування майнової та моральної шкоди на підставі ст. 1176 ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Частково скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд частково погодився із таким висновком місцевого суду, однак вказав, що розмір морального відшкодування, визначений районним судом є заниженим та неприйнятним.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Зазначеним вимогам судові рішення не відповідають.

Судом першої інстанції встановлено, що 19 червня 2012 року старшим державним інспектором Київрибохорони Левченком С.О. в присутності свідків, якими є старший державний інспектор рибоохорони ОСОБА_4 та працівник лінійного відділу водної міліцій ОСОБА_5, було складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 85 КУпАП, стосовно ОСОБА_3 Згідно вказаного протоколу, 19 червня 2012 року о 08.45 год. на Київському водосховищі річки Дніпро на правому березі, що поблизу с. Глібовка у Вишгородському районі Київської області, ОСОБА_3 проводив заборонений лов риби з гребного гумового моточовна «Kalibri» з підвісним електродвигуном «Minn Kota» забороненим знаряддям добуту водних біоресурсів (сітками зябровими з ліски в кількості 3 штуки) без належного дозволу органів рибоохорони. При цьому виловив рибу цінних видів загальною вагою 51 кг, а саме: судак - 32 шт., синець -125 шт., окунь - 53 шт., плоскирка - 80 шт., лящ - 2 шт., плітка - 18 шт., сом - 3 шт., рибець - 1 шт., чехонь - 1 шт., чим завдав збитки рибному господарству у сумі 34 442 грн. Також, згідно вказаного протоколу у ОСОБА_3 виявлені та вилучені: гумовий гребний моточовен з підвісним електродвигуном, сітки зяброві з ліски в кількості 3 шт., виловлена риба загальною вагою 51 кг (т.2 а.с. 89).

Постановою слідчого СВ Вишгородського РВ КоноваловоїІ.Б. від 15 листопада 2013 року кримінальне провадження відносно ОСОБА_3, внесене в ЄРДР за № 0000181 від 30 листопада 2012 року, закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України (2012 року) у зв'язку з відсутністю в діях останнього складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України (т. 1 а.с. 14).

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Із позовної заяви вбачається, що ОСОБА_3 пред'явив вимоги до Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області, Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Київській області, Вишгородського РВ ГУ МВС України в Київській області та ставив питання про відшкодування моральної та майнової шкоди за рахунок Державного бюджету.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Така шкода відповідно до законодавства компенсуютьсяза рахунок державного бюджету.

Згідно з абзацом 2 п. 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, реалізацію державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів здійснює Казначейство України.

Відповідно до покладених завдань Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду (підпункт 5 п. 4 цього Положення).

Механізм виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня

2011 року № 845 (далі - Порядок).

Відповідно до п. 3 Порядку рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Враховуючи те, що за правилами Бюджетного Кодексу в Україні застосовується казначейська форма обслуговування Державного бюджету України і управління наявними коштами Державного бюджету України, зокрема безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду входить до компетенції Державного казначейства України, висновки судів першої та апеляційної інстанцій щодо стягнення коштів із Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області є хибними.

При розгляді позовів про відшкодування шкоди, заподіяної незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, співвідповідачем має бути Державна казначейська служба України, оскільки її територіальні органи не є розпорядниками бюджетних коштів та не мають права на їх списання з Державного бюджету.

За правилами ч. 1 ст. 33 ЦПК України суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляд справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Отже, за правилами ЦПК України, суд зобов'язаний вчинити одну з двох процесуальних дій: замінити неналежного відповідача або залучити до участі у справі як співвідповідача іншу особу.

Відповідно до роз'яснень викладених у п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України за № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ст. 33 ЦПК. У разі, якщо норма матеріального права, яка підлягає застосуванню за вимогою позивача, вказує на те, що відповідальність повинна нести інша особа, а не та, до якої пред'явлено позов, і позивач не погоджується на її заміну, суд залучає до участі в справі іншу особу як співвідповідача з власної ініціативи. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, роз'яснивши позивачу право на заміну неналежного відповідача і у випадку відмови позивача від заміни неналежного відповідача, суд мав залучити до участі у справі іншу особу як співвідповідача у порядку ст. 33 ЦПК України.

Суд першої інстанції всупереч вимогам ч. 4 ст. 10, статей 32, 33, ЦПК України на наведене уваги не звернув, а апеляційний суд не усунув допущені місцевим судом порушення.

Отже, ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами не встановлені, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України,

у х в а л и л а :

Касаційні скарги Вишгородського РВ ГУ МВС України в Київській області та Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області задовольнити частково.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2015 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 23 березня 2016 року скасувати, справу передати на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Коротун

Судді: С.О. Карпенко

О.В.Кафідова

Т.О.Писана

І.М. Фаловська