Справа № 186/349/17
Провадження № 2/188/312/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2017 року року Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Бурди П.О.,

при секретарі Брагін А.А.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши в смт. Петропавлівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - приватний нотаріус Петропавлівського нотаріального округу ОСОБА_5, про усунення від права спадкування за законом та надання права на спадкування,

встановив:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 (далі відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - приватний нотаріус Петропавлівського нотаріального округу ОСОБА_5 (далі третя особа), про усунення від права спадкування за законом та надання права на спадкування.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що 29.11.2016 року року помер його дядько, рідний брат батька позивача ОСОБА_6, свідоцтво про смерть якого знаходиться у відповідача.

Позивач вказує, що спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_6 є позивач та його онук, що є відповідачем у справі.

На початку лютого 2017 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Петропавлівського нотаріального округу ОСОБА_5 з заявою про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_6 Нотаріус повідомила позивача, що відповідач також подав заяву про прийняття спадщини, і що останній є спадкоємцем першої черги, а позивач є спадкоємцем другої черги.

Позивач зазначає, що ОСОБА_6 був особою похилого віку, на момент смерті йому було 76 років.

Позивач стверджує, що він часто хворів, останні роки страждав на гіпертонічну хворобу, йому було тяжко рухатись та виконувати хатню роботу, він потребував постійної сторонньої допомоги. Доглядом за ОСОБА_6, забезпеченням його ліками, продуктами та побутовим обслуговуванням займався позивач. В останній рік ОСОБА_6 стало гірше зі здоровям, йому стало важко самому готувати їжу і тому позивач став привозити йому додому вже готову їжу зі свого дому.

Позивач заявляє, що про безпорадний стан ОСОБА_6 було достовірно відомо відповідачу, але він ухилявся від надання будь-якої матеріальної чи іншої допомоги ОСОБА_6 ОСОБА_5 після смерті ОСОБА_6 відповідач приїхав до нього додому та забрав деякі речі, які належали спадкодавцеві.

Позивач стверджує, що відповідач не приймав участі в догляді за ОСОБА_6, не цікавився станом його здоров'я, не відвідував його та не вчиняв жодних інших дій щодо утримання та надання будь-якої допомоги, байдуже відносився до стану здоров'я свого діда, усвідомлюючи необхідність надання невідкладної допомоги та підтримки і маючи таку можливість.

Позивач, посилаючись на норму ч.5 ст.1224, ч.2 ст.1259 ЦК України, просить суд:

усунути ОСОБА_3 від права на спадкування за законом спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_6, котрий помер 29.11.2016 року;

надати йому право на спадкування разом із спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_6, котрий помер 29.11.2016 року.

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, просили задовольнити, позивач надав пояснення, тотожні викладеним у позові.

Відповідач та його представник позов не визнали і просили в ньому відмовити, надали суду усні та письмові заперечення проти позову, в яких зазначено, що доводи позивача не відповідають дійсним обставинам. Відповідач стверджує, що постійно навідував свого дідуся, допомагав йому у веденні його особистого господарства. За день до його смерті відповідач знаходився разом з ним у нього вдома, а в час, коли він помер, відповідач знаходився на роботі. Відповідач вважає, що позивач на обґрунтування своїх позовних вимог не надав жодного доказу безпорадного стану ОСОБА_6, його хвороби і потреби у постійній сторонній допомозі, самоусунення відповідача від надання йому допомоги.

Крім того, представник відповідача надала суду письмові пояснення, в яких вказала, що наданий позивачем письмовий доказ амбулаторна карта хворого ОСОБА_6 отримана позивачем незаконним шляхом, оскільки вона мала зберігатися в медичному закладі, де лікувався ОСОБА_6 і лікуючий (сімейний) лікар Миколаївської сільської амбулаторії Комунального закладу «Петропавлівський центр первинної медико-санітарної допомоги» ОСОБА_7, яка зі слів позивача надала йому цю амбулаторну карту, не мала права цього робити. Надана амбулаторна карта хворого ОСОБА_6 не відповідає формі первинної облікової документації №025/о «Медична карта амбулаторного хворого №___________», яка затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України № 110 від 14.02.2012 року та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 28.04.2012 року за № 669/20982, не пронумерована, не прошнурована не скріплена належною печаткою, у останніх записах лікаря містяться виправлення. Посилаючись на приписи ст. 59 ЦПК України представник відповідача просила суд не брати до уваги цей доказ, як одержаний з порушенням порядку, встановленого законом. Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, вивчивши надані сторонами докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню.

Згідно з ст. 3 Цивільного процесуального кодексу (далі ЦПК) України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Стаття 10 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стаття 57 ЦПК України визначає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

В судовому засіданні встановлено, що 29.11.2016 року року помер рідний брат батька позивача ОСОБА_6, родинні звязки яких підтверджуються посвідками про народження братів ОСОБА_6 та ОСОБА_8 відповідно серії УА №283571 та №295556, батьками яких були одні і ті ж особи ОСОБА_9 та ОСОБА_9 (дошлюбне прізвище Мараховська) ОСОБА_10, свідоцтвом про народження позивача серії 1-АВ № 064932, в якому батьком зазначено ОСОБА_8, рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 12.09.2014 року у справі № 188/1488/14-ц про встановлення факту родинних відносин (а.с.3-7), визнанням цього факту сторонами.

Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами по вулиці Польовій, 90 «А» в селі Миколаївка Петропавлівського району Дніпропетровської області, право власності на який зареєстроване 29.03.2004 року колективним підприємством «Павлоградське міжміське бюро технічної інвентаризації» за ОСОБА_6 на підставі рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 01.12.2003 року у справі № 2-1216/2003 (а.с.25), що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 3196154 (а.с.24).

Заповіт ОСОБА_6 не посвідчував, спадкоємцем за законом першої черги є відповідач, онук померлого, який прийняв спадщину. Позивач є спадкоємцем другої черги, який звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини і прагне усунути від спадкування відповідача, щоби за рішенням суду бути допущеним до спадкування як спадкоємець першої черги.

Ці обставини визнаються сторонами.

Позивач і свідки ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 показали суду, що саме позивач надавав допомогу ОСОБА_6, який через похилий вік та тяжку хворобу потребував такої допомоги.

Відповідач та свідки ОСОБА_14, ОСОБА_15 показали суду, що надавав допомогу ОСОБА_6 відповідач, який виріс і був вихований під опікою діда та бабусі, в повнолітньому віці проживаючи і працюючи окремо в місті Першотравенськ Дніпропетровської області, спілкувався з ним, дід любив онука і надавав йому матеріальну допомогу, маючи достатньо грошових коштів для власних потреб і будучи в такому стані здоровя, який дозволяв йому самотужки обслуговувати себе, крім того його навідували і надавали допомогу відповідач та соціальний працівник свідок ОСОБА_14

Згідно з ч.5 ст.1224 ЦК України, на яку посилається позивач, за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» правило частини пятої статті 1224 ЦК стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК не були зобовязані утримувати спадкодавця.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути предявлена особою, для якої таке усунення породжує повязані зі спадкуванням права та обовязки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК України.

Згідно з ч.2 ст.1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та його потребу в допомозі цієї особи повинно бути доказано належними доказами.

Безпорадний стан слід розуміти як безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв'язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в її умисних діях чи бездіяльності, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.

З наданих позивачем доказів не вбачається, що через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво ОСОБА_6 був у безпорадному стані, не міг фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв'язку з чим він потребував стороннього догляду, допомоги та піклування.

Розглядаючи майновий, фізичний та психічний аспекти наявності у особи безпорадного стану, слід зазначити, що ОСОБА_6 мав достатньо коштів для матеріального забезпечення, дозволяючи собі частину грошових коштів постійно тримати на депозитних рахунках у банку, що підтверджується оглянутими судом оригіналами договорів між ОСОБА_6 та Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» на вклад «Стандарт строковий» від 08.09.2016 року, від 16.09.2015 року, 12.09.2016 року, 16.09.2015 року, 07.09.2015 року, наданих відповідачем, копії яких долучені до матеріалів справи (а.с.73-77); з витребуваної судом за клопотанням відповідача медичної документації не вбачається наявності у ОСОБА_6 таких захворювань, які б не дозволяли йому самостійно рухатися, перешкоджали самостійно обслуговувати себе або призводили до втрати ним контролю над своїми діями та їх усвідомленням; допитані судом свідки ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 також не підтвердили факти перебування ОСОБА_6 в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво і його потребу в допомозі відповідача та умисне ухилення відповідача від надання такої допомоги.

У листі головного лікаря Комунального закладу «Петропавлівська центральна районна лікарня» Дніпропетровської обласної ради» ОСОБА_16 зазначено, що за період 2014-2016 років ОСОБА_6 лише один раз надавалася медична допомога: 28.11.2016 року він був доставлений каретою швидкої медичної допомоги на приймальне відділення та госпіталізований у відділення анестезіології та інтенсивної терапії з діагнозом: кома ІІІ не уточненої етиології, і помер 29.11.2016 року. В інші дати ОСОБА_6 в цей період за медичною допомогою не звертався (а.с.89).

Зазначені у листі головного лікаря Комунального закладу «Петропавлівська центральна районна лікарня» Дніпропетровської обласної ради» ОСОБА_16 обставини підтверджуються медичною картою №2817 стаціонарного хворого ОСОБА_6, у якій з п.11 лікарського свідоцтва про смерть №275 вказана причина смерті (а.с.90-94).

Згідно з п.11 лікарського свідоцтва про смерть №275 причиною смерті 29.11.2016 року ОСОБА_6 є:

а) набряк головного мозку;

б) інфаркт мозку внаслідок тромбозу церебральних артерій лівої півкулі (а.с.103).

З листа в.о.головного лікаря Комунального закладу «Петропавлівський центр первинної медико-санітарної допомоги» ОСОБА_17 вбачається відсутність у цьому закладі медичної картки амбулаторного хворого ОСОБА_6 (а.с.88).

Відповідно до ч.1 ст.59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Суд вважає, що позивач отримав доказ у вигляді начебто медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_6 всупереч положенням законодавства України, а саме: статті 40 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров'я», згідно з якою медичні працівники та інші особи, яким у зв'язку з виконанням професійних або службових обов'язків стало відомо про хворобу, медичне обстеження, огляд та їх результати, інтимну і сімейну сторони життя громадянина, не мають права розголошувати ці відомості, крім передбачених законодавчими актами випадків; ч.1 ст. 286 ЦК України, за якою фізична особа має право на таємницю про стан свого здоров'я, факт звернення за медичною допомогою, діагноз, а також про відомості, одержані при її медичному обстеженні; ч.3 ст. 286 ЦК України, яка передбачає, що фізична особа зобов'язана утримуватися від поширення інформації, зазначеної у частині першій цієї статті, яка стала їй відома у зв'язку з виконанням службових обов'язків або з інших джерел; ст.39 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров'я» та ч.4 статті 285 ЦК України, за приписами яких у разі смерті фізичної особи члени її сім'ї або інші фізичні особи, уповноважені ними, мають право бути присутніми при дослідженні причин її смерті та ознайомитись із висновками щодо причин смерті, а також право на оскарження цих висновків до суду, але право на отримання медичної картки померлого не передбачено; наказу Міністерства юстиції України від 12.04.2012 № 578/5 про затвердження Переліку типових документів, що утворюються в діяльності органів державної влади та місцевого самоврядування, інших підприємств, установ та організацій, із зазначенням строків зберігання документів, у п. 721 якого зазначено, що медичні картки стаціонарних хворих підлягають зберіганню протягом 25 років, а медичні картки амбулаторних хворих 5 років.

З аналізу викладених нормативних актів суд робить висновок, що медичні картки амбулаторних хворих належать до облікової статистичної документації медичних закладів, і підлягають зберіганню лише в них і можуть бути надані суду лише цими медичними закладами на його вимогу.

Суд погоджується з заявою представника відповідача про те, що подана до суду позивачем для ознайомлення медична карта амбулаторного хворого ОСОБА_6 викликає сумнів з приводу її достовірності, оскільки не відповідає формі первинної облікової документації №025/о «Медична карта амбулаторного хворого №___________», яка затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України № 110 від 14.02.2012 року та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 28.04.2012 року за № 669/20982, не пронумерована, не прошнурована не скріплена належною печаткою, у останніх записах лікаря містяться виправлення, зокрема: запис від 18.09. 2015(16) рік, виправлено рік запису, явно виражені виправлення запису дати 19.10.16 іншою пастою, у записі 04.11.16 затерта та виправлена цифра 11, а показник артеріального тиску число 100 виправлене на 160 іншою пастою, у записі від 15.11.16 року виправлена дата явки 21.11.2016 року.

Суд дійшов висновку, що зазначений доказ, наданий позивачем як медична карта амбулаторного хворого ОСОБА_6, відповідно до ч.1 ст.59 ЦПК України є недопустимим доказом.

Згідно з ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

На думку суду, наявність тяжкої хвороби або каліцтва, які своїм проявом спричиняють безпорадний стан, повинна підтверджуватися медичними висновками, а не показаннями свідків, а позивач, крім доказу, який він подав суду як медичну карту амбулаторного хворого ОСОБА_6, інших доказів не надав.

За встановлених судом обставин не вбачається підстав для задоволення позову. На підставі викладеного, ч.5 ст.1224, ч.2 ст.1259 ЦК України, керуючись

статтями 3, 10, 11, 57-60, 88, 208, 209, 212-215, 223, 294 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - приватний нотаріус Петропавлівського нотаріального округу ОСОБА_5, про усунення від права спадкування за законом та надання права на спадкування відмовити.

Судові витрати ОСОБА_1 залишити на ньому.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя ОСОБА_18