Справа № 285/2298/16-ц
провадження у справі № 2/0285/159/17
РІШЕННЯ

Іменем України

24 липня 2017 року м. Новоград-Волинський

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області

в складі: головуючої судді Михайловської А.В.,

за участі секретаря Янкової Л.П.,

сторони по справі: позивач ОСОБА_1, представник ОСОБА_2,

відповідач ОСОБА_3, представник ОСОБА_4,

третя особа приватний нотаріус Новоград-Волинського міського нотаріального округу ОСОБА_5,

розглянувши справу у відкритому судовому засіданні у місті Новоград-Волинський за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права на обовязкову частку у спадщині після смерті ОСОБА_6,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом та просив постановити рішення суду, яким визнати за ним право на обовязкову частку у спадщині після смерті ОСОБА_6, який помер 13.04.2015 року.

В обґрунтування позову зазначає, що після смерті батька ОСОБА_6 відкрилася спадщина, у звязку з чим він звернувся до нотаріуса із заявою про її прийняття. Проте йому було відмовлено, так як він на момент відкриття спадщини не досяг загального пенсійного віку. Вказує, що, крім нього, іншим спадкоємцем є ОСОБА_3. У звязку з цим він звернувся до суду з метою захисту своїх прав та законних інтересів (а.с.5).

У судове засідання сторони не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Разом з тим, зявилися їх представники.

Представник позивача позовні вимоги позивача підтримав, які просив задовольнити. Зазначив, що під час написання позовної заяви у прохальній частині була допущена описка, просив рахувати реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб платників податків НОМЕР_1. Разом з тим, по суті позову у своїх поясненнях посилався на рішення Конституційного суду України від 11.02.2014 року, ст. 1 та ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та правову позицію Верховного Суду України у постанові від 15.04.2014 року у справі № 21-25а14. Вказував на те, що позивач рахується повнолітньою непрацездатною дитиною, а тому має право на обовязкову частку у спадщині після смерті свого батька.

У свою ж чергу, представник відповідача заявлені вимоги позивача в інтересах свого довірителя не визнала повністю, просила відмовити у їх задоволенні. Пояснила, що позивач вже звертався з тотожним позовом до суду і йому було відмовлено у його задоволенні, а тому у відповідності до ч. 2 ст. 223 ЦПК України позивач не може знову заявляти ту саму вимогу з тих самих підстав. Вказувала на неможливість повторного розгляду справи, коли є судове рішення суду, що набрало законної сили. Крім того, зазначала, що позов предявлений до неналежного відповідача, так як її довіритель не повинна бути відповідачем по справі, оскільки відповідно до п. 5.9 Порядку вчинення нотаріальних дій її згода, як спадкоємця за заповітом, не вимагається. Позивач має оскаржувати постанову нотаріуса про відмову у вчинення нотаріальної дії, де нотаріус має бути відповідачем по справі. Позивач обрав невідповідний спосіб захисту своїх прав та інтересів, не довів факт їх порушення. Також вказувала на те, що позивач безпідставно посилається на постанову Верховного Суду України від 15.04.2014 року у справі № 21-25а14 щодо правової позиції пенсіонерів пільговиків, оскільки ст. 1241 ЦК України чітко вказує, які категорії осіб мають право на обовязкову частку у спадщині. Зазначала, що відповідно до постанови Верховного Суду України від 13.04.2011 року вихід на пенсію на пільгових підставах не дає права на обовязкову частку у спадщині.

Третя особа у судове засідання також не зявилася, по час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила.

Доповівши заявлені вимоги, вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши письмові докази, які знаходяться у матеріалах справи, суд прийшов до наступного.

Судом встановлено, що 13.04.2015 року помер ОСОБА_6, копія свідоцтва про смерть (а.с.6).

Після його смерті відкрилася спадщина.

За життя ОСОБА_6 склав заповіт, за яким все майно заповів ОСОБА_3.

Із відповіді від 17.07.2017 року приватного нотаріуса Новоград-Волинського міського округу ОСОБА_5 третьої особи по справі, слідує, що на підставі заяви ОСОБА_3 про прийняття спадщини за заповітом заведена спадкова справа за № 40/2015 щодо майна спадкодавця ОСОБА_6 (а.с.103).

ОСОБА_1 також звернувся до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_6.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 01.06.2016 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 09.08.2016 року, відмовлено ОСОБА_1 у визнанні права на обовязкову частку у спадщині з підстав відсутності постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с.33-36).

16.08.2016 року приватний нотаріус Новоград-Волинського міського округу ОСОБА_5 постановою за № 594/02-31 відмовила ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у звязку з тим, що він не досяг загального пенсійного віку станом на 13.04.2015 року, копія постанови (а.с.10).

Спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), що слідує із ст. 1216 ЦК України.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1222, ч. 1 ст. 1220, ч. 1 ст. 1270 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України).

Згідно зі ст. 1223 ЦК України право на спадщину мають особи, визначені в заповіті.

Відповідно до ст. 1241 ЦК України право на обов'язкову частку в спадщині мають право: малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

Главою 86 ЦК Укрїни, а також спеціальним законодавством, зокрема, Законом України «Про нотаріат» (далі Закону), підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину.

Відповідно до ст. 67 Закону свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

За статтею 49 Закону на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобовязані викласти причини відмови в письмовій формі і розяснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову.

Згідно ст. 50 Закону нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмову у її вчиненні, нотаріальний акт має особа, права та інтереси якої стосуються такі дії чи акти.

У свою ж чергу, позивач, не погоджуючись із постановою нотаріуса, звернувся до суду з позовом про визнання за ним права на обовязкову частку у спадщині після смерті батька, оскільки вважає, що він, у силу рішення Конституційного Суду України від 11.02.2014 року у справі за № 1-1рп/2014, є повнолітньою непрацездатною дитиною спадкодавця, так як є пенсіонером за віком, який вийшов на пенсію на пільгових умовах.

При цьому вимог про скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій не ставить.

Разом з тим, суд звертає увагу, що рішення і висновки Конституційного Суду України є обовязковими до виконання, діють безпосередньо і не потребують підтвердження чи визнання з боку будь-яких органів державної влади, посадових чи службових осіб.

На думку суду, позивач, для захисту порушених прав та інтересів, повинен ставити питання про скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій, якщо він з нею не погоджується, де відповідачем по справі має бути таки нотаріус, який її видав.

Тому, суд погоджується з доводами представника відповідача у частині того, що позивач обрав невідповідний спосіб захисту своїх прав та інтересів.

Посилання представника відповідача на те, що позивач вже звертався до суду з тотожним позовом, суд також не бере до уваги, оскільки судом встановлено, що позивачу було відмовлено у задоволенні даних вимог з підстав відсутності постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Оскільки заявлений спосіб захисту визнання права на обовязкову частку у спадщині не передбачений нормами матеріального права, а у відповідності до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 3, 11, 57 60, 208 215, 223, 294 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права на обовязкову частку у спадщині після смерті ОСОБА_6.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана апеляційному суду Житомирської області через Новоград-Волинський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуюча: А.В.Михайловська