Номер провадження: 22-ц/785/4678/17
Номер справи місцевого суду: 505/721/17
Головуючий у першій інстанції Нікітішин В. П.
Доповідач Кононенко Н. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.08.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

Головуючого: Кононенко Н.А.

суддів: Сегеди С.М., Цюри Т.В.

при секретарі: Цихиселі Л.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справуза позовом Держави Україна в особі Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Управління Держпродспоживслужби в Котовському районі про визнання права власності та зобов'язання вчинити певні дії, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на ухвалу Котовського міськрайонного суду Одеської області від 28 березня 2017 року,-

встановила:

24 березня 2017 року Держава України в особі Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Управління Держпродспоживслужби в Котовському районі про визнання права власності держави Україна на кам'яну двоповерхову адміністративну будівлю по АДРЕСА_1 в особі Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів; відновити становище, яке існувало до порушення права державної власності, шляхом зобов'язання ОСОБА_2 звільнити приміщення кам'яної двоповерхової адміністративної будівлі по АДРЕСА_1 від фізичних осіб та майна, які знаходяться в ньому, та передати будівлю уповноваженому суб'єкту управління вказаним державним майном - Державній службі України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів.

Разом з позовом позивач подав заяву про забезпечення позову в якому просив накласти решт на кам'яну двоповерхову адміністративну будівлю по АДРЕСА_1 та оголосити заборону відчуження, передачі в заставу, в оренду - про що внести відповідний запис до Єдиного Державного реєстру заборон відчуження нерухомого майна.

Посилаючись на те, що на даний час спірна будівля фактично знаходиться у володінні та користуванні ОСОБА_2, яка не являється власником будівлі. На сьогодні позивачу стало відомо, що відповідачка намагається зареєструвати на своє ім'я право власності на спірну нерухомість, чим може порушити законні права власника - держави Україна вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном. Беручи до уваги, що існує ризик того, що заявлення позивачем вимог про визнання права власності та зобов'язання ОСОБА_2 звільнити приміщення може потягти за собою вчинення правочинів по відчуженню спірної нерухомості з боку відповідачки, задля уникнення обов'язку повернути нерухомість належному та законному власнику, що в подальшому може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду, позивач змушений звернутись до суду з клопотанням про забезпечення позову.

Ухвалою Котовського міськрайонного суду Одеської області від 28 березня 2017 року в порядку забезпечення позову Держави Україна в особі Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів до ОСОБА_2 про визнання права власності та зобов'язання вчинити певні дії - накладено арешт на кам'яну двоповерхову адміністративну будівлю по АДРЕСА_1, яка знаходиться в користуванні ОСОБА_2, та оголошено заборону відчуження, передачі в заставу, в оренду - про що внесено відповідний запис до Єдиного Державного реєстру заборон відчуження нерухомого майна.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3подав апеляційну скаргу у якій просить ухвалу суду скасувати, у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм права.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи й обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що задоволенню не підлягає.

Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, районний суд виходив з положень ст. 151 ЦПК України, якою передбачено, що за заявою осіб, які беруть участь у справі, суд може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Таким чином, заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду.

Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладання арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або інших осіб.

При постановленні оскаржуваної ухвали районним судом також дотримано роз'яснень, викладених у п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», згідно до яких суд (суддя), розглядаючи заяву про забезпечення позову має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції підставно вжив заходів для забезпечення позову, дотримавшись при цьому вимог закону, оскільки невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, доводи апеляційної скарги її не спростовують, ухвалу постановлено у відповідності до вимог процесуального права, у зв'язку з чим апеляційну скаргу слід відхилити, оскаржувану ухвалу суду залишити без змін.

Посилання апеляційної скарги на те, що ОСОБА_2 не має наміру відчужувати спірну будівлю, не можуть бути підставою для скасування правильної по суті ухвали суду, оскільки таке твердження не може слугувати гарантією того, що майно дійсно не буде відчужене.

Керуючись: ст. 304, п. 1 ч. 2 ст. 307; ст. ст. 312, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - відхилити.

Ухвалу Котовського міськрайонного суду Одеської області від 28 березня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області:

Н.А. Кононенко

С.М. Сегеда

Т.В. Цюра