Номер провадження 2/754/2457/17
РІШЕННЯ

Іменем України

07 серпня 2017 року Деснянський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Панченко О.М.

при секретарі - Полярній М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Автогаражного кооперативу по експлуатації гаражів та зберіганню транспортних засобів «Радосинь» про визнання зборів уповноважених автогаражного кооперативу «Радосинь» від 15.09.1999 року та прийнятих ними рішень недійсними, -

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2016 року позивач звернувся до суду із вищевказаною позовною заявою, в обґрунтування якої зазначив, що розпорядженням Ватутінської РДА м. Києва від 05.06.1997 року №663 було затверджено ініціативну групу по створенню АГК «Радосинь» у складі ОСОБА_2 - голови групи, ОСОБА_3 - заступника голови групи, членів групи ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 Разом з цим, до затвердження загальними зборами кооперативу з метою розробки та затвердження проектно-кошторисної документації для спорудження гаражів, ОСОБА_2 було призначено головою правління кооперативу. На виконання розпорядження Ватутінської РДА в м. Києві було затверджено та зареєстровано Статут АГК «Радосинь». Будівництвом АГК займалися ОСОБА_2 та ОСОБА_3 В 1997 році позивач мав на праві особистої власності автомобіль та після подачі письмової заяви голові правління АГК «Радосинь» ОСОБА_2 був прийнятий в члени АГК, йому також було виділено місце для будівництва гаражного боксу НОМЕР_1. 15.04.1998 року між ним та головою правління АГК «Радосинь» було укладено договір забудови №70 про будівництво за власні кошти гаражного боксу. Відповідно до умов договору позивач повинен був сплатити вступний внесок в розмірі 750 у.о. по курсу НБУ на день сплати, що становило 1500 грн. Зазначену суму ним було сплачено 23.04.1998 року, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера №67 від23.04.1998 року. В додатку №1 до зазначеного договору забудови вказана затратна відомість вступних внесків, з якої вбачається, що вступні внески членів АГК були використані на розвиток інфраструктури кооперативу, а не на будівництво гаражного боксу. В подальшому, побудованому позивачем гаражному боксу було присвоєно №2130. 14.01.1999 року між дружиною ОСОБА_1 та головою правління АГК «Радосинь» ОСОБА_2 було укладено договір забудови №336, предметом якого була спільна діяльність сторін щодо будівництва на території АГК гаражного боксу НОМЕР_2. Згідно умов договору дружина позивача зобов»язувалася відповідно до календарного плану робіт погодженого з підрядною організацією та затвердженого головою правління АГК «Радосинь№ сплатити протягом 3-х банківських днів вступний внесок, що у відповідності з п.2.2.5 був солідарною часткою вартості об»єктів загального користування згідно з додатком №1. 02.08.1999 року до банку на рахунок АГК подружжям ОСОБА_1 було внесено 1500 грн., 01.11.1999 року ними було сплачено ще 1700.00 грн. Згодом гаражні бокси НОМЕР_2 були об»єднані в один гаражний бокс, якому було присвоєно спільний НОМЕР_2, що підтверджується відповідною довідкою та свідоцтвом про право власності виданому Головним управлінням житлового забезпечення КМДА від23.10.2008 року. Влітку 2016 року позивачу стало відомо, що нібито 15.09.1999 року відбулися збори уповноважених АГК «Радосинь», на яких були присутні 12 уповноважених і на яких розглядалося питання про виділення площі під будівництво СТО, металевого ремонтного блоку №2 та топкової для нього, торгово-офісного комплексу та топкової для нього і блоку №1 та топкової для нього. Далі, в протоколі зазначено, що площу під будівництво цих об»єктів виділено лише 4-м членам АГК, а саме ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18 і за це рішення всі уповноважені голосували одноголосно. Рішенням Київради від 19.08.1999 року №5/491 АГК «Радосинь» було надано в постійне користування земельну ділянку площею 5,0031 га виключно для будівництва з подальшою експлуатацією двоповерхових гаражів. В 2003 році керівництво АГК ініціювало розробку плану реконструкції існуючого кооперативу, але фактично цього не відбулося, так як будівництво АГК було закінчено ще у 2000 році, що було засвідчено свідоцтвом про відповідність збудованого об»єкта проектній документації, вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил, виданим 12.01.2010 року інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю м. Києва. Позивач стверджує, що проведення зборів уповноважених 15.09.1999 року взагалі не мало місця так як Статутом кооперативу в редакції від 30.05.1997 року не передбачено порядок обрання уповноважених, тому просив визнати проведення зборів уповноважених авто гаражного кооперативу «Радосинь» від 15.09.1999 року та прийнятих ними рішень недійсними.

В судовому засіданні позивач, представники позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі за викладеними в позовній заяві обставинами, просили суд про їх задоволення.

Представники відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечували в повному обсязі, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов'язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Судом було встановлено, що відповідно до свідоцтва виданого Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчим органом КМР (КМДА) від 20.10.2008 року позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власноситі належить гаражний бокс НОМЕР_2 в АГК «Радосинь» площею 86,30 кв.м., що розташований в м. Києві по вул. Радунська, 3 (а.с. 6).

АГК «Радосинь» зареєстрований Ватутінською РДА в м. Києві 05.06.1997 року за р/н 663.

Відповідно до копій договорів забудови № 70 від 15.04.1998 року та №336 від 14.01.1999 року між позивачем по справі та його дружиною з одного боку та з другого боку з АГК «Радосинь» були укладені договори предметом яких є спільна діяльність сторін щодо будівництва гаражних блоків на території АГК «Радосинь» (а.с. 8-11).

Відповідно до копій квитанцій, наданх позивачем до матеріалів позову, його дружиною було сплачено вступний внесок згідно договору №336 в розмірі 1 500.00 грн. 02.08.1999 року, вступний внесок згідно цього ж договору в розмірі 1700.00 грн. та позивачем особисто вступні внески в розмірі 1507 грн. 50 коп. (а.с. 7).

В матеріалах справи наявна копія протоколу №3 зборів уповноважених авто гаражного кооперативу «Радосинь» від 15.09.1999 року (а.с. 12-13).

На запит суду Відділ з питань державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців Деснянської РДА в м. Києві повідомив про те, що надати оригінал статуту та протоколу від 15.09.1999 року №3 загальних зборів членів АГК «Радосинь» немає можливості у зв»язку з тим, що реєстраційна справа зазначеної юридичної особи у відділі формується з дати включення відомостей до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, а саме з 04.03.2005 року (а.с. 101).

Позивач стверджує, що проведення зборів уповноважених 15.09.1999 року взагалі не мало місця так як Статутом кооперативу в редакції від 30.05.1997 року не передбачено порядок обрання уповноважених, тому просив визнати проведення зборів уповноважених авто гаражного кооперативу «Радосинь» від 15.09.1999 року та прийнятих ними рішень недійсними.

У відповідності до положень ст. 2 Закону України «Про кооперацію» кооператив - юридична особа, утворена фізичними та/або юридичними особами, які добровільно об'єдналися на основі членства для ведення спільної господарської та іншої діяльності з метою задоволення своїх економічних, соціальних та інших потреб на засадах самоврядування; обслуговуючий кооператив - кооператив, який утворюється шляхом об'єднання фізичних та/або юридичних осіб для надання послуг переважно членам кооперативу, а також іншим особам з метою провадження їх господарської діяльності. Обслуговуючі кооперативи надають послуги іншим особам в обсягах, що не перевищують 20 відсотків загального обороту кооперативу.

За приписами ст. 15 Закону вищим органом управління кооперативу є загальні збори членів кооперативу. До компетенції загальних зборів членів кооперативу належить затвердження статуту кооперативу та внесення до нього змін, прийняття інших рішень, що стосуються діяльності кооперативу, утворення органів управління та органів контролю за діяльністю кооперативу, інших органів кооперативу, тощо. Чергові загальні збори членів кооперативу скликаються правлінням або головою кооперативу у разі потреби, але не рідше одного разу на рік. Про дату, місце, час проведення та порядок денний загальних зборів члени кооперативу повинні бути повідомлені не пізніше ніж за 10 днів до визначеного строку їх проведення. Загальні збори членів кооперативу правомочні вирішувати питання, якщо на них присутні більше половини його членів, а збори уповноважених - за наявності не менше двох третин уповноважених. Кожний член кооперативу чи уповноважений кооперативу має один голос, і це право не може бути передано іншій особі. Рішення загальних зборів членів (зборів уповноважених) кооперативу про прийняття, внесення змін до статуту, вступ до кооперативного об'єднання або вихід з нього та про реорганізацію або ліквідацію кооперативу вважається прийнятим, якщо за нього проголосувало не менш як 75 відсотків членів кооперативу, присутніх на загальних зборах кооперативу. З інших питань рішення приймаються простою більшістю голосів членів (уповноважених) кооперативу, присутніх на його загальних зборах.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої 5 березня 2014 року у справі №6-10цс14, основними принципами кооперації згідно із статтею 4 Закону України "Про кооперацію" є, зокрема, безпосередня участь членів кооперативної організації у її діяльності, рівного права голосу під час прийняття рішень (один член кооперативу - один голос).

Здійснення членом кооперативу права на участь у діяльності і управлінні кооперативом, в тому числі при прийнятті рішень органом управління кооперативу забезпечується, в першу чергу, порядком скликання і проведення загальних зборів членів кооперативу, передбаченим статтею 15 Закону України «Про кооперацію» та статутом кооперативу.

За змістом статті 15 Закону України «Про кооперацію» і статуту кооперативу для проведення загальних зборів членів кооперативу і прийняття цими зборами правомочних рішень необхідно дотриматися процедури і строків скликання загальних зборів, забезпечити особисту присутність на зборах більшості від загальної кількості членів кооперативу та особисте голосування більшості (простої чи кваліфікованої) присутніх на зборах членів кооперативу при прийнятті рішення.

Згідно з п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року «Про практику розгляду судами корпоративних спорів», при розгляді справ судам слід враховувати, що не всі порушення законодавства, допущені під час скликання та проведення загальних зборів, є підставою для визнання недійсними прийнятих на них рішень.

Безумовною підставою для визнання недійсними рішень загальних зборів у зв'язку з прямою вказівкою закону є:

? - прийняття загальними зборами рішення за відсутності кворуму для проведення загальних зборів чи прийняття рішення;

? - прийняття загальними зборами рішень з питань, не включених до порядку денного загальних зборів;

? - прийняття загальними зборами рішення про зміну статутного капіталу.

При вирішенні питання про недійсність рішень загальних зборів у зв'язку з іншими порушеннями, допущеними під час скликання та проведення загальних зборів, суди повинні оцінити, наскільки ці порушення могли вплинути на прийняття загальними зборами відповідного рішення.

Пунктом 19 цієї постанови передбачено, суди мають враховувати, що для визнання недійсними рішення загальних зборів необхідно встановити факт порушення цим рішенням прав та законних інтересів учасника товариства. Якщо за результатами розгляду справи факт такого порушення не встановлено, суд не має підстав для задоволення позову.

Тобто, безумовною умовою визнання рішень загальних зборів недійсними можуть бути порушення допущенні під час скликання та проведення загальних зборів. Права учасника (акціонера) товариства можуть бути визнані порушеними внаслідок недотримання вимог закону про скликання і проведення загальних зборів.

Право на звернення до суду з позовом про визнання недійсними рішень органів управління мають лише ті його учасники, які були учасниками на дату прийняття рішення, що оскаржується.

Позивач у своїй позовній заяві взагалі не посилається на будь-яку норму ЗУ «Про кооперацію», не зазначає пункт Розділу статуту кооперативу, який було порушено при проведенні загальних зборів членів кооперативу.

Відповідно до статуту АГК «Радосинь» кооператив діє згідно із Законом України «Про кооперацію», іншими нормативними актами України та цим Статутом.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про кооперацію», в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, вищим органом управління кооперативу є загальні збори членів кооперативу. До компетенції загальних зборів членів кооперативу належить, зокрема, затвердження статуту кооперативу та внесення до нього змін, прийняття інших рішень, що стосуються діяльності кооперативу, утворення органів управління та органів контролю за діяльністю кооперативу, інших органів кооперативу.

Як зазначив в судовому засіданні представник відповідача, оспорюваний позивачем протокол № 1 загальних зборів членів кооперативу «Радосинь» від 15.09.1999 року проходив державну реєстрацію, при проведенні якої, державним реєстратором перевірялись надані відповідачем документи для реєстрації, в тому числі і повноваження загальних зборів відповідача, жодних порушень у наданих відповідачем документах для проведення державної реєстрації, державним реєстратором не виявлено, тобто сама процедура проведення зборів відповідно до статуту та ЗУ «Про кооперацію» була витримана.

Приписами ч. 6 ст. 19 Закону «Про кооперацію» передбачено, що державний реєстратор залишає без розгляду документи, подані для внесення змін до відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі, якщо: документи подані не за місцем проведення державної реєстрації; документи не відповідають вимогам, встановленим частинами першою - п'ятою статті 8 цього Закону; документи подані не у повному обсязі; документи подані особою, яка не має відповідних повноважень.

Таким чином, суди відмовляючи у позові щодо визнання недійсним рішення загальних зборів керується також тим, що позивач звертається до суду за захистом свого права не шляхом визнання недійсним саме його включення у список асоційованих членів кооперативу, а шляхом визнання недійсним рішення загальних зборів АГК «Радосинь» на якому розглядалися і інші питання порядку денного. Враховуючи викладене вище, позивач звернувся до суду про визнання недійсним рішення загальних зборів не шляхом захисту його права у спосіб, визначений законодавством України, а шляхом порушення права відповідача, що не відповідає встановленим способам захисту прав.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позивач в судовому засіданні не довів порушення будь-яких його прав, так, у своїй позовній заяві позивач взагалі не вказує, яке його право було порушено та що стало підставою до подачі позовної заяви до суду.

Верховний Суд України в своїй постанові від 31.10.2012 року в справі №6-53цс12 зробив висновок про те, що «особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способом захисту суб»активних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника».

Відповідно до статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі статтею 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Аналізуючи все вище викладене, суд приходить до висновку про те, що відсутні підстави для задоволення вимог позивача ОСОБА_1 про визнання проведення зборів уповноважених АГК «Радосинь» від 15.09.1999 року та прийнятих ними рішень недійсними, оскільки ним в судовому засіданні не доведено яке саме його право або інтерес порушено, в чому воно полягає, ким не визнається або оспорюється.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. ст.ст. 213 - 215, 208, 209, 205 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Автогаражного кооперативу по експлуатації гаражів та зберіганню транспортних засобів «Радосинь» про визнання зборів уповноважених автогаражного кооперативу «Радосинь» від 15.09.1999 року та прийнятих ними рішень недійсними, - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом десяти днів після його проголошення в Апеляційний суд міста Києва через Деснянський районний суд міста Києва, особами, що не були присутні при проголошенні рішення - в той же строк з дня отримання ними копії рішення.

Рішення суду набуває чинності після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набуває чинності після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя