Справа № 415/4289/17
Провадження № 2-о/415/501/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.08.17 року м. Лисичанськ

Лисичанський міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Коваленко Н.В.,

за участю:секретаря судового засідання Данько Л.С.,

заявника ОСОБА_2,

представника заявника ОСОБА_3,

представника заінтересованої особи ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лисичанську цивільну справу за заявою ОСОБА_2 про встановлення факту сумісного проживання, заінтересована особа - Лисичанська міська рада, -

ВСТАНОВИВ:

До Лисичанського міського суду Луганської області звернувся заявник, ОСОБА_2, з заявою про встановлення факту сумісного проживання, заінтересована особа - Лисичанська міська рада.

В обґрунтування своїх вимог заявник посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_4 померла його мати - ОСОБА_5. У 2012 році мати заявника перенесла інсульт та потребувала постійного догляду, у зв'язку з чим заявник почав мешкати разом зі своєю матір'ю за місцем його реєстрації, де разом зі своєю дружиною здійснював догляд за матір'ю по день її смерті. Після смерті матері відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2. Заявник звернувся до приватного нотаріуса Лисичанського міського нотаріального округу, але отримав відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки не надав документів, які б підтверджували факт спільного проживання зі спадкодавцем. У зв'язку з викладеним, заявник змушений звернутись до суду з відповідною заявою, так як встановлення факту постійного проживання на час відкриття спадщини зі спадкодавцем має для заявника юридичне значення, оскільки дозволяє реалізувати своє право на отримання спадщини.

Заявник ОСОБА_2 та представник заявника ОСОБА_3 у судовому засіданні заяву підтримали, просили задовольнити з підстав викладених в заяві.

Заінтересована особа ОСОБА_6 в судовому засіданні після допиту свідків та дослідження матеріалів справи не заперечував проти задоволення заяви.

Допитана в якості свідка ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що вона мешкає за адресою: АДРЕСА_3 та є сусідкою заявника та головою вуличного комітету. Зазначила, що заявник разом зі своєю матір'ю, яка перенесла інсульт, мешкав за адресою: АДРЕСА_4 вже близько восьми років, більш точного часу не пам'ятає. Мати заявника хворіла, спочатку у неї був інсульт після якого вона деякий час була паралізована, потім почала ходити, проте була грузною отже потребувала постійного догляду. Свідок також допомагала родині купати ОСОБА_5, коли її просила дружина заявника. Їй відомо, що заявник з матір'ю жили однією сім'єю, він купував необхідні ліки, продукти харчування. За адресою АДРЕСА_4 до померлої приходили медичний персонал та листоноша, як приносила пенсію. Свідку відомо, що останнім часом за адресою де була зареєстрована та раніше мешкала померла у АДРЕСА_2 мешкав онук померлої зі співмешканкою. В будинку по АДРЕСА_4 у ОСОБА_5 була своя кімната де знаходились її особисті речі. Поховання відбулося саме з цього будинку. Інших родичів померлої свідок не бачила, оскільки їй достовірно відомо що доглядав за матір'ю саме заявник.

Допитана в якості свідка ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що вона мешкає за адресою: АДРЕСА_5 та є подругою заявника. Зазначила, що заявник мешкав разом з матір'ю приблизно з 2013 року, оскільки ОСОБА_5 перенесла інсульт та погано ходила. Свідок інколи допомагала купати ОСОБА_5, оскільки вона була грузною і дружині заявника важко було її підіймати. Листоноша приносив пенсію померлій за адресою: АДРЕСА_4. Швидка допомога також приїздила до померлої за вказаною адресою. В будинку по АДРЕСА_4 у ОСОБА_5 була своя кімната де знаходились її особисті речі. Свідку відомо, що в будинку померлої у АДРЕСА_2 мешкав її онук, інших родичів вона не мала і нікого не бачила, щоб до неї приходив, окрім онуків, заявника та його дружини. Поховав ОСОБА_5 саме заявник.

Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі та прибули у судове засідання, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд встановив наступне.

Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 20.07.1971 року, виданого Лисичанським міськ. РАГС Ворошиловградської області, ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_3, батьком вказано - ОСОБА_10, мати - ОСОБА_5.

Згідно з копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 18.08.2016 року, виданого, Лисичанським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_4, про що зроблено відповідний актовий запис № 1193.

Згідно інформаційної довідки №48099415 від 16.06.2017 року, виданого приватним нотаріусом Бойко Ю.В., спадкова справа після смерті ОСОБА_5 померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 - відсутня.

Згідно довідки від 16.06.2017 року № 3975, виданої Відділом адміністративних послуг Лисичанської міської ради, за адресою: АДРЕСА_4 до складу сім'ї/зареєстрованих входять: ОСОБА_2, ОСОБА_12, ОСОБА_13.

Як вбачається з копії домової книги ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2.

Згідно копії технічного паспорта ОСОБА_5 є власником будинку АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 20.05.2011 року.

Згідно довідки від 17.06.2017 року виданої головою вуличного комітету ОСОБА_2 мешкає за адресою: АДРЕСА_4, разом з ним тривалий час мешкала його мати - ОСОБА_5 по день її смерті.

З постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 16.06.2017 року вбачається, що ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку з відсутністю документального підтвердження факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Вирішуючи справу по суті, суд враховує наступні норми закону.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю.

Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини ( ст. 1270 ЦК України).

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч.2 ст.1220 ЦК України).

Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ч.1 ст.1221 ЦК України).

Місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово (ч.1 ст.29 ЦК України ).

Відповідно ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає постійно або тимчасово.

Згідно з роз'ясненнями, що містяться в п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року, тощо.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про спадкування» від 30.05.2008 року за №7, у разі якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Листом від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільний і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» звернув увагу судів на те, що місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться. Заяви про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини в порядку окремого провадження підлягають задоволенню судом, якщо у паспорті спадкоємця відсутня відмітка про місце реєстрації особи.

Відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Згідно ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Встановлення факту постійного проживання на час відкриття спадщини, має для заявника юридичне значення, оскільки дозволяє реалізувати своє право на отримання спадщини. Також, суд враховує те, що законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту.

Суд зазначає, що факт постійного проживання заявника з померлою ОСОБА_5 в будинку за адресою: АДРЕСА_4 протягом останніх п'яти років та по день її смерті, достовірно підтверджується матеріалами справи та показаннями свідків, які не суперечать один одному.

Аналіз перевірених і оцінених судом доказів переконує суд, що заявником надані належні та допустимі докази на підтвердження заявлених вимог, які не викликають сумніву у їх достовірності та належності, що є підставою для задоволення заяви .

При цьому, до вказаного висновку суд прийшов, виходячи не тільки із вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року (остаточне - 17.06.2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»)».

Положеннями ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини, як джерело права. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод ратифікована Україною Законом України і набрала чинності для України 11.09.1997 та є обов'язковою.

Понесені заявником судові витрати в справі не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 208, 209, 212-215, 256-259, 294 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_2 про встановлення факту сумісного проживання, заінтересована особа - Лисичанська міська рада - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, разом з матір'ю - ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4, на час відкриття спадщини за адресою: Україна, Луганська область, АДРЕСА_4.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлений 17 серпня 2017 року.

Суддя Н.В. Коваленко