У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

СитнікО.М., Леванчука А.О., Ступак О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про зміну формулювання причин та дати звільнення, стягнення заборгованості з заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку, компенсації за невикористану відпустку, вихідної допомоги та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 07 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 31 січня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, в якому зазначав, що з 14 лютого 2001 року до 26 червня 2001 року, з 10 грудня 2001 року до 25 червня 2002 року, з 29 жовтня 2002 року до 28 грудня 2003 року, та з 19 грудня 2006 року по 05 серпня 2016 року він перебувавя у трудових відносинах з Державним підприємством «Вугільна компанія «Краснолиманська» (далі - ДП «ВК «Краснолиманська») на підставі трудового договору. Зазначав, що відповідач протягом 2016 року постійно порушував умови трудового та колективного договорів щодо виплати заробітної плати та оплати лікарняних листків. Крім того, вважав, що його звільнення відбулося з порушенням трудового законодавства, а саме неправильнозазначено підставу звільнення - ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. Також при звільненні йому не було виплачено кошти за час вимушеного перебування на території підприємства, що передбачено Галузевою угодою, за період з 2006 року по 2015 рік.

Просив: визнати наказ від 05 серпня 2016 року № 4236 К про його звільнення за ст. 38 КЗпП України з 05 серпня 2016 року недійсним; визнати формулювання причини його звільнення за ст. 38 КЗпП України з 05 серпня 2016 року неправильним; змінити формулювання причини звільнення і дату, вказати причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону, а саме: «Звільнений за п. 3 ст. 38 КЗпП України з 02 серпня 2016 року у зв'язку з невиконанням власником законодавства про працю, умов колективного та трудового договору»; зобов'язати ДП «ВК «Краснолиманська» внести відповідні записи до трудової книжки та видати йому належним чином оформлену трудову книжку; стягнути з відповідача на його користь вихідну допомогу у сумі 17 979 грн 54 коп., середній заробіток за весь час затримки розрахунку з (02 серпня 2016 року по день постановлення рішення), не нараховану та недоплачену заробітну плату за час вимушеного перебування на підприємстві перед початком роботи та після її закінчення за період з грудня 2006 року по липень 2016 року у розмірі 41 161 грн 89 коп., 5 тис. грн на відшкодування моральної шкоди та 12 594 грн 40 коп. збитків.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 07 грудня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 31 січня 2017 року, позов задоволено частково. Визнано наказ № 4236 К від 05 серпня 2016 року про звільнення ОСОБА_4 за ст. 38 КЗпП України з 05 серпня 2016 року незаконним. Визнано неправильним формулювання причини звільнення ОСОБА_4 за ст. 38 КЗпП України з 05 серпня 2016 року. Змінено формулювання причини звільнення і дату звільнення ОСОБА_4 у наказі ДП «ВК «Краснолиманська» № 4236 К від 05 серпня 2016 року про звільнення ОСОБА_4, зазначивши «звільнено з підприємства машиніста підземних установок 3 розряду дільниці МДРСК ОСОБА_4 таб. № 7839 за п. 3 ст. 38 КЗпП України з 02 серпня 2016 року, у зв'язку з невиконанням власником законодавства про працю, умов колективного та трудового договору». Зобов'язано ДП «ВК «Краснолиманська» внести відповідні записи до трудової книжки ОСОБА_4 та видати належним чином оформлену трудову книжку. Стягнуто з ДП «ВК «Краснолиманська» на користь ОСОБА_4 вихідну допомогу у сумі 17 979 грн 54 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку з 02 серпня 2016 року по 07 грудня 2016 року ву розмірі 26 311 грн 50 коп., 1 тис. грн у відшкодування моральної шкоди. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача не нарахованої та недоплаченої заробітної плати за час вимушеного перебування на підприємстві перед початком роботи та після її закінчення, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що з 2006 року у відповідача діє колективний договір, укладений між адміністрацією підприємства - ДП «ВК «Красноармійська» і колективом трудящих вказаного підприємства, відповідно до пункту 5.5 якого керівництво підприємство взяло на себе забезпечення безоплатного перевезення трудящих в усі зміни на роботу і з роботи із міст Красноармійськ, Димитрів, Добропілля, Водяне, Білицьке, Родинське, Селідове, Білозерськ, Гірник. Забезпечення безоплатного перевезення працівників поверхні підприємства відповідно маршрутного графіку з північного ствола і нового блоку шахти. Час очікування автобусів на зупинках визначений: у холодний час 45 хвилин (15 жовтня − 15 квітня), у теплий час - 60 хвилин (а. с. 107−119, т. 1).

Пунктом 6.10 вказаного колективного договору передбачено, що час вимушеного перебування на підприємстві на роботі в робочі дні і при виході у вихідний день, в шахті і на шахтній поверхні, понад встановлений ліміт внутрішнім розпорядком дня (один час) оплачується з розрахунку тарифної ставки робочого шахтної поверхні 1 розряду за фактичний час перевищення ліміту (за комп'ютерним обліком) з віднесенням витрат на основну діяльність підприємства (п.8.4, п. 9.6 Галузевої угоди). Аналогічний припис міститься і у пунктах 9.6, 9.7 Галузевої угоди.

Облік часу перебування працівника підприємства понад встановлений ліміт ведеться підприємством (п. 6.10 колективного договору).

ОСОБА_4, звертаючись до суду із вимогою про стягнення компенсації за час перебування на підприємстві понад встановлений ліміт, посилався на те, що перевезення на роботу і після закінчення робочої зміни здійснбвалося автотранспортом підприємства, тому він перебував на підприємстві понад свою зміну, враховуючи час прибуття автобуса на підприємство і час його відправлення з підприємства.

Разом з тим його посилання на позанормативне перебування на підприємстві не пов'язане з виконанням роботи чи потребами роботи.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ч. 2 ст. 57 ЦПК України).

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи (ч. 1 ст. 64 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається, що перевезення працівників шахти до місця роботи і з роботи за місцем їх проживання здійснювалось підприємством в інтересах самих працівників. Проте, вони не обов'язково мали користуватися такою послугою і у випадку з наявністю будь яких незручностей для них могли вирішувати питання переїзду самостійно.

Колегія суддів погоджується із висновком судів про те, що ОСОБА_4 не надав суду переконливі докази наявності фактів, на які він посилається як на підставу позовних вимог про стягнення з відповідача не нарахованої та недоплаченої заробітної плати за час вимушеного перебування на підприємстві перед початком роботи та після її закінчення.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків судів вони не впливають та їх не спростовують.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи дотримано вимоги закону, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити, а судові рішення залишити без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 07 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 31 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

СитнікО.М. Леванчук А.О. Ступак О.В.