АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження №22-ц/796/7181/2017 Головуючий у 1-й інстанції: Васалатій К.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м.Києва в складі:

Головуючого-судді Поліщук Н.В.

суддів Білич І.М., Вербової І.М.

за участю секретаря Горбачової І.В.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Чорного О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Оболонського районного суду м.Києва від 31 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», третя особа - ОСОБА_4 про визнання договору поруки припиненим,-

УСТАНОВИЛА:

У вересні 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом, у якому просила визнати поруку за Договором поруки від 16 червня 2014 року припиненою.

Вимоги обґрунтовує тим, що 16 листопада 2007 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_4 укладено Кредитний договір №003-2900/756/-0474, 16 червня 2014 року між цими ж сторонами укладено додаткову угоду.

З метою забезпечення виконання кредитних зобов»язань 16 червня 2014 року між кредитором та ОСОБА_3 укладено Договір поруки.

ОСОБА_3 вважає, що порука підлягає припиненню на підставі ч.1 ст.559 ЦК України. В обґрунтування цього посилається на те, що позичальник на підставі додаткової угоди від 16 червня 2014 року звільнявся від сплати основної суми кредиту строком на шість місяців, що призвело до збільшення періоду, на який нараховуватимуться проценти, а відтак і збільшення обсягів відповідальності поручителя.

Посилається на те, що у договорі поруки не було визначено суми заборгованості за кредитом.

Рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 31 березня 2017 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_3 подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Апеляційну скаргу обґрунтовує доводами позовної заяви, посилається на неповноту встановлення обставин справи. Вказує, що судом позичальника не залучено до участі у справі, проте ця особа фігурує у рішення суду як учасник справи.

Вказує, що оскаржила ухвалу про відкриття провадження у справі, проте справа до суду апеляційної інстанції не надіслана.

Посилається на те, що рішення суду не містить висновків суду, з яких він виходив відмовляючи у позові.

В судовому засіданні представник позивача доводи апеляційної скарги підтримала.

Представник відповідача проти доводів апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Третя особа в судове засідання не з»явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до ст.305 ЦПК України колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності третьої особи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Частиною 1 ст.303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції установлено, що 16 листопада 2007 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_4 укладено Кредитний договір №003-2900/756/-0474, відповідно до умов якого позичальнику надані кредитні кошти у сумі 170000 швейцарських франків на строк по 10 листопада 2037 року, за користування якими він зобов»язався сплатити проценти в розмірі 9,95% річних в порядку, на умовах та в строки визначені договором.

16 червня 2014 року між сторонами кредитного договору укладено Додаткову угоду, відповідно до умов якої текст договору викладено у новій редакції.

З метою забезпечення виконання кредитних зобов»язань 16 червня 2014 року між кредитором та ОСОБА_3 укладено Договір поруки, відповідно до умов якого поручитель зобов»язалась відповідати перед кредитором за зобов»язаннями позичальника, що виникли у останнього на підставі кредитного договору та додаткової угоди до нього, та остання ознайомлена із їх змістом.

Кредитний договір нової редакції та Договір поруки містять відомості про прострочені платежі за кредитним договором первісної редакції та періоди їх сплати.

Так, у період з 10 липня 2014 року по 10 червня 2019 року позичальник має щомісяця сплачувати по 8,74 швейцарських франків у рахунок погашення простроченої основної суми кредиту 524,40 швейцарських франків та по 82,16 швейцарських франків у рахунок погашення прострочених процентів 4929,60 швейцарських франків.

Відповідно до даних розрахунку заборгованості, виконаного банком, у період з 10 липня 2014 року по 10 грудня 2014 року позичальнику не нараховувалась сума плати за кредитом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що укладаючи договір поруки, ОСОБА_3 ознайомлена з умовами кредитування, викладеними в Кредитному договорі та додатковій угоді, при цьому зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшено обсяг його відповідальності не відбулось.

З такими висновками колегія суддів погоджується.

Відповідно до ч.1 ст.559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Відповідно до п.2.5 Кредитного договору, в редакції додаткової угоди, розмір щомісячного платежу встановлений в графіку погашення кредиту, що викладений в додатку №2 до даного договору.

З цього додатку №2 (графіку платежів) до Кредитного договору убачається, що у період з 10 липня 2014 року по 10 грудня 2014 року позичальнику не нараховувалась сума плати за кредитом.

Окрім того, у Кредитному договору нової редакції зафіксовано заборгованість позичальника за сумою кредиту, яка ним не повернута, у сумі 162935,29 швейцарських франків.

Відповідно до п.1.2 Договору поруки поручитель засвідчує, що йому добре відомі усі умови вищеозначеного основного договору (кредитного договору первісної редакції та його редакції на підставі додаткової угоди) і він погоджується з ними.

Відтак, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо необізнаності ОСОБА_3 про умови Кредитного договору та Додаткової угоди.

При цьому, Додаткова угода містить відомості про графік платежів, який не звільняє позичальника від щомісячних платежів по сплаті процентів за користування кредитом з базової відсоткової ставкою 6,73%, а пільговий період стосується лише сплати щомісячних платежів погашення тіла кредиту, дата погашення кредиту є незмінною - 10 листопада 2037 року.

З наведеного убачається про відсутність таких змін без згоди поручителя, які призвели б до збільшення обсягу відповідальності та давали б підстави для застосування частини 1 ст. 559 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що ОСОБА_4 не був залучений судом, проте фігурує як учасник справі у тексті рішення суду, не ґрунтуються на матеріалах справи. Відповідно до даних журналу судового засідання від 30 листопада 2016 року судом розглянуто та задоволено клопотання про залучення цієї особи до участі у справі як третьої особи та здійснено її виклик.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не направив справу до суду апеляційної інстанції для розгляду апеляційної скарги ОСОБА_3 на ухвалу про відкриття провадження у справі не є такими, з яким закон пов»язує підстави для скасування рішення суду.

Доводи апеляційної скарги в частині неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права є помилковими, оскільки вирішуючи спір, суд виходив з того, що відсутні підстави для застосування частини 1 ст.559 ЦК України, що є вірним.

Цитування в рішенні суду частини 4 ст. 559 ЦК України є формальною помилкою, яка не призвела до неправильного вирішення справи, відтак не є підставою для скасування рішення суду.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають.

Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не установлено.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м.Києва від 31 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий-суддя Н.В. Поліщук

Судді І.М. Білич

І.М. Вербова