АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 серпня 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Половінкіної Н. Ю.

суддів Кулянди М.І., Одинака О.О.

секретаря Чебуришкіної Н.Ю.

за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, представника апелянта ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Хотинської державної нотаріальної контори Чернівецької області про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 13 березня 2017 року,

встановила:

ОСОБА_1 у лютому 2017 року звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5 з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Хотинської державної нотаріальної контори Чернівецької області про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним.

Зазначала, що внаслідок смерті ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 відкрилась спадщина.

До складу спадщини входить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності колгоспу «Хлібороб» в с.Круглик Хотинського району Чернівецької області розміром 1,0 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Вказувала на проживання з спадкодавцем ОСОБА_8 у будинку АДРЕСА_1.

Справа №724/217/17

Провадження №22-ц/794/811/2017 рік Головуючий у 1 інстанції Гураль Л.Л.

Категорія 39 Доповідач Половінкіна Н.Ю.

Посилалася на прийняття спадщини, вступ у фактичне управління та володіння спадковим майном

Зазначала, що державним нотаріусом Хотинської державної нотаріальної контори Чернівецької області Мартинюк С.А. видано свідоцтво про право на спадщину за законом ОСОБА_5 12 липня 2000 року, зареєстроване в реєстрі за №2-1889, відповідно якого спадщина складається з права на земельну частку (пай), що належить ОСОБА_8 на підставі сертифікату серія НОМЕР_1, виданого Хотинською районною державною адміністрацією 12 березня 1997 року, у землі, яка перебуває у колективній власності колгоспу «Хлібороб» в с.Круглик Хотинського району Чернівецької області розміром 1,0 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Просила поновити строк звернення до суду, визнати свідоцтво про право на спадщину за законом, видане ОСОБА_5 державним нотаріусом Хотинської державної нотаріальної контори Чернівецької області Мартинюк С.А. 12 липня 2000 року, зареєстроване в реєстрі за №2-1889, недійсним, включити до кола спадкоємців першої черги за законом.

Рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 13 березня 2017 року позов задоволено, постановлено визнати свідоцтво про право на спадщину за законом, видане ОСОБА_5 державним нотаріусом Хотинської державної нотаріальної контори Чернівецької області Мартинюк С.А. 12 липня 2000 року, зареєстроване в реєстрі за №2-1889, недійсним.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 13 березня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним відмовити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_7 підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

На підставі ч.1 ст.292 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов»язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Як роз»яснив Пленум Верховного Суду України у п.8 постанови від 24 жовтня 2008 року №12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» при поданні апеляційної скарги особою, яка не має передбаченого ст.292 ЦПК права на апеляційне оскарження, у тому числі особою, яка не брала участі у справі, про права та обов»язки якої суд першої інстанції питання не вирішував, подання скарги на ухвалу суду, що не підлягає апеляційному оскарженню, судді-доповідач відповідно до цієї норми та ч.3 ст.297 ЦПК постановляє ухвалу про відмову в прийнятті апеляційної скарги. Якщо зазначені обставини будуть встановлені після прийняття апеляційної скарги до розгляду, апеляційний суд постановляє ухвалу про закриття апеляційного провадження у справі за такою скаргою.

Посилання ОСОБА_7 на те, що судовим рішенням вирішено питання про її права та обов"язки, обґрунтовувалося набуттям права власності на земельну частку (пай), що належить ОСОБА_8 на підставі сертифікату серія НОМЕР_1, виданого Хотинською районною державною адміністрацією 12 березня 1997 року, у землі, яка перебуває у колективній власності колгоспу «Хлібороб» в с.Круглик Хотинського району Чернівецької області розміром 1,0 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним, суд першої інстанції керувався положеннями ч.1 ст.1301 ЦК України та виходив з того, що свідоцтво про право на спадщину за законом, видане ОСОБА_5 державним нотаріусом Хотинської державної нотаріальної контори Чернівецької області Мартинюк С.А. 12 липня 2000 року, зареєстроване в реєстрі за №2-1889 порушує право ОСОБА_1 на спадщину.

На обґрунтування наведених висновків суд першої інстанції послався на правила, встановлені ч.1 ст.529 ЦК Української РСР та зазначив про прийняття ОСОБА_1 спадщини, яка відкрилась внаслідок смерті ОСОБА_8, шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном.

Проте з такими висновками суду першої інстанції погодитися не можна повністю.

На підставі ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення ухвалено з порушенням наведених норм.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом позову ОСОБА_1, тобто матеріально-правовою вимогою, стосовно якої остання просила ухвалити судове рішення, є визнання свідоцтва про право на спадщину за законом, видане ОСОБА_5 державним нотаріусом Хотинської державної нотаріальної контори Чернівецької області Мартинюк С.А. 12 липня 2000 року, зареєстроване в реєстрі за №2-1889, недійсним.

Підставою позову, тобто обставинами, якими обґрунтовувалися позовні вимоги, ОСОБА_1 зазначала порушення права на спадщину, яка відкрилась внаслідок смерті ОСОБА_8, у зв»язку із видачею свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_5

Таким чином порушення права на спадщину ОСОБА_1 опосередковувалося із відсутністю умов для видачі їй свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, указана норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов'язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у ст.16 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1301 Цивільного кодексу України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

В абз.3 п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від ЗО травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що відповідно до ст.1301 ЦК свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

З приєднаного до матеріалів справи свідоцтва про право на спадщину за законом вбачається, що державним нотаріусом Хотинської державної нотаріальної контори Чернівецької області Мартинюк С.А. видано свідоцтво про право на спадщину за законом ОСОБА_5 12 липня 2000 року, зареєстроване в реєстрі за №2-1889, відповідно якого спадщина складається з права на земельну частку (пай), що належить ОСОБА_8 на підставі сертифікату серія НОМЕР_1, виданого Хотинською районною державною адміністрацією 12 березня 1997 року, у землі, яка перебуває у колективній власності колгоспу «Хлібороб» в с.Круглик Хотинського району Чернівецької області розміром 1,0 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї земельної ділянки в натурі (на місцевості) (а.с.22).

Відповідно до абз.2, 3 п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

Як роз»яснив Пленум Верховного Суду України у абз.8 п.24 постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», спадкоємець, який прийняв спадщину в наданий судом додатковий строк, має право звернутися до суду з вимогами про внесення змін до свідоцтва про право на спадщину, якщо спадкоємці, які прийняли спадщину, не дають згоду на внесення нотаріусом за місцем відкриття спадщини цих змін. На підставі рішення суду нотаріус видає спадкоємцям нові свідоцтва про право на спадщину.

Судом першої інстанції встановлено, що внаслідок ОСОБА_8 відкрилась спадщина ІНФОРМАЦІЯ_1.

Пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу Украіни передбачено, що правила книги шостої Цивільного кодексу України про спадкове право застосовуються до спадщини, яка відкрилась після 1 січня 2004 року.

На підставі пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Як роз»яснив Пленум Верховного Суду України у п.1 постанови від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року.

У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Отже, норми п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, згідно з якими цей ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 01 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців.

На підставі частини 1 та 2 ст.524 Цивільного кодексу Української РСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не

змінено заповітом.

За змістом ч.1 ст.529 Цивільного кодексу Української РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

З приєднаного до матеріалів справи свідоцтва про народження ОСОБА_1 вбачається, що батьками є ОСОБА_5 та ОСОБА_8 (а.с.11).

Відповідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя зареєстровано шлюб ОСОБА_5 та ОСОБА_8 виконавчим комітетом Круглицької сульської ради Хотинського району Чернівецької області 1 серпня 1976 року актовим записом №9 (а.с.17).

Отже, сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_5 мають право на спадкування за законом у першу чергу.

На підставі ч.1 та 2 ст.548Цивільного кодексу Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.

Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями.

Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту

відкриття спадщини.

За змістом ч.1 та 2 ст.549Цивільного кодексу Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Ззначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом

шести місяців з дня відкриття спадщини.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 прийнято спадщину, яка відкрилась внаслідок смерті ОСОБА_8, шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, предметами домашньої обстановки.

Відповідно довідки виконавчого комітету Круглицької сільської ради Хотинського району Чернівецької області №1867 від 27 грудня 2016 року 31867 та витягу з будинкової книги №1 виданого, виконавчим комітетом Круглицької сільської ради Хотинського району Чернівецької області 27 грудня 2016 року, на момент смерті ОСОБА_8. проживали та були зареєстровані по АДРЕСА_1 чоловік ОСОБА_5 та донька ОСОБА_1 (а.с.15-16).

У матеріалах справи відсутні докази відмови ОСОБА_1 від спадщини. Отже ОСОБА_1 та ОСОБА_5 мають право на спадкування за законом на ? частину спадщини кожний.

За обставин видачі державним нотаріусом Хотинської державної нотаріальної контори Чернівецької області Мартинюк С.А. свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_5 12 липня 2000 року, ОСОБА_1 позбавлена можливості реалізувати обов'язок отримати свідоцтво про право власності на спадщину, яка становить ? частину.

За таких обставин рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 13 березня 2017 року щодо визнання свідоцтва про право на спадщину за законом, видане ОСОБА_5 державним нотаріусом Хотинської державної нотаріальної контори Чернівецької області Мартинюк С.А. 12 липня 2000 року, зареєстрованого в реєстрі за №2-1889, недійсним ухвалено з порушенням норм матеріального права.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Тому рішення суду першої інстанції в підлягає зміні з підстав, передбачених п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України.

Керуючись п.3 ч. 1 ст. 307, п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 13 березня 2017 року змінити.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_5 з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Хотинської державної нотаріальної контори Чернівецької області про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним задовольнити частково.

Визнати свідоцтво про право на спадщину за законом серії АВМ №429165, видане ОСОБА_5 Хотинською державною нотаріальною конторою Чернівецької області 12 липня 2000 року, зареєстроване в реєстрі за №2-1889, в частині ? права на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності колгоспу «Хлібороб» в с.Круглик Хотинського району Чернівецької області розміром 1,0 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї земельної ділянки в натурі (на місцевості) недійсним.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий - підпис /Половінкіна Н.Ю./

Судді - підписи / Кулняда М.І., Одинак О.О./

З оригіналом згідно: