Справа №751/8307/16-ц
Провадження №2/751/299/17
Рішення

Іменем України

23 серпня 2017 року м. Чернігів

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючого - судді Мороз К. В.

при секретарі Гнатюк І. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернігова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, встановлення місця проживання малолітньої дитини,

Встановив :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, укладеного 25 червня 2013 року в районній державній адміністрації міста Аланії, Турецька Республіка у відповідності до Гаазької Конвенції від 05 жовтня 1961 року, після розлучення залишити прізвище ОСОБА_2; стягнення з ОСОБА_2, громадянина ОСОБА_3 Республіки, місце проживання ОСОБА_3 Республіка, провінція Сейхан, місто Адана, вул. 72021 № 11 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання малолітньої дочки ОСОБА_4 ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі у розмірі 3000,00 грн. щомісячно, з урахуванням щомісячної індексації відповідно до вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» починаючи з 04.05.2015 року і до досягнення дитиною повноліття 04.05.2033 року, допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу аліментів за один місяць; стягнення з ОСОБА_2, громадянина ОСОБА_3 Республіки, місце проживання ОСОБА_3 Республіка, провінція Сейхан, місто Адана. вул. 72021 № 11 судового збору в сумі 551 грн. 10 коп. на користь ОСОБА_1; місцем проживання малолітньої ОСОБА_1 ОСОБА_5 визначити за місцем реєстрації і проживання матері ОСОБА_1, Україна, АДРЕСА_1.

Свої вимоги мотивує тим, що 25.06.2013 року районною державною адміністрацією міста Аланія, Турецька Республіка у відповідності до Гаазької Конвенції від 5 жовтня 1961 року був зареєстрований шлюб між позивачем та громадянином ОСОБА_3 Республіки ОСОБА_2.

04.05.2015 року у м. Аланія Турецька Республіка народилася дочка, яка зареєстрована і є громадянкою України. З 2014 року позивач усвідомлювала, що через вагітність, пологи і нагляд за дитиною у наступні 2 роки у неї не буде часу і можливості працювати і тому чоловік має заробляти більше і заощадити кошти для забезпечення сім'ї. Відповідач отримував кошти за почасову роботу і тому мав можливість збільшити заробіток. Проте на прохання позивача відповідач не реагував, а заявляв, що зараз кошти є і вони будуть у майбутньому. У сторін часто виникали сварки з даного приводу. Через таке непорозуміння позивач страждала, відчувала неспокій і тривогу, що негативно впливало на стан її здоров'я і стан дитини. У листопаді 2014 року позивача звільнили з останнього місця роботи у готелі Рубі Платінум, м. Аланія, Турецька Республіка у звязку із вагітністю. У цей найважливіший час позивач сподівалась на гідну поведінку, відповідальність відповідача, який мав би заробляти гроші для забезпечення сім'ї у майбутньому. Проте відповідач також звільнився. На прохання позивача про необхідність накопичування коштів не звертав уваги. Позивач страждала від тривоги за своє майбутнє і майбутнє дитини. З листопада 2014 року і до часу повернення в Україну у травні 2015 року відповідач так і не знайшов постійного місця роботи і стабільного заробітку.

У серпні 2015 року від знайомих і сусідів з якими проживали у ІНФОРМАЦІЯ_2 позивачу стало відомо, що після її повернення в Україну ОСОБА_2 продав майно, яке було нажито під час спільного життя (у тому числі спальня, м'які меблі, холодильник, пральна машина, телевізор, 2 дивани, СВЧ піч) і залишив місце останнього проживання у м. Конакли. Зараз там проживають інші наймачі житла громадяни ОСОБА_6. Особисті речі, куплені позивачем до укладення шлюбу ноутбук НР 635, електронну книжку, одяг, взуття відповідач забрав собі. У 2015-2016 роках позивач неодноразово просила направити поштою її і дочки особисті речі, відповідач обіцяв, проте свої обіцянки не виконав. Також відповідач обіцяв заробити і надіслати кошти для забезпечення дочки ОСОБА_5, проте протягом 2015 -2016 років кошти не надіслав.

З 04.05.2015 року і до теперішнього часу ОСОБА_2 про дитину не піклується, матеріальної допомоги на утримання дочки не надає. Враховуючи обставини вказані позивачем, вона заявляє про необхідність застосування приписів ч.2 ст. 191 СК України і стягнути аліменти за минулий час із дня народження дочки 04.05.2015 року, Позивач і її сім'я піклується і надалі буде піклуватися про належне утримання, виховання і розвиток дочки ОСОБА_5.

Протягом 2015-2016 років позивач без допомоги відповідача виховує і забезпечує розвиток дочки, неухильно дотримується порядку медичного нагляду дитини, разом із сім'єю проживає у 4-х кімнатній квартирі загальною площею 84 кв.м. Позивач і ОСОБА_4 проживають у окремій кімнаті площею 18 кв.м., яка належить позивачу на правах приватної власності. У 2015 -2016 роках для дочки було закуплено шафа для особистих речей, дитяче ліжко, ортопедичний матрац, постільна білизна, одежа, взуття, дитячі іграшки, книжки, електронні іграшки для розвитку і вчинення іноземних мов. Дитина забезпечена всім необхідним для комфортного проживання і розвитку, ніякого іншого варіанту проживання для позивача і її дочки немає.

Позивач в судове засідання не зявилась, надійшла заява про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримує, просить задовольнити в повному обсязі із стягненням всіх судових витрат.

Відповідач в судове засідання повторно не з'явився. Про час та місце розгляду справи повідомлявся згідно ч.7 ст. 76 ЦПК України. Судова повістка на судове засідання 23.12.2016 року (резервна дата 23.01.2017 року) вважається врученою згідно ч. 8 ст. 76 ЦПК України.

Представник органу опіки та піклування Новозаводської районної у місті Чернігові ради в судове засідання не з'явився, про дату слухання повідомлялося відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України.

Суд керуючись ст. 169 ЦПК України, ухвалив судове засідання проводити у відсутності осіб, які не з'явились в судове засідання.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що 25 червня 2013 року в районній державній адміністрації міста Аланії, Турецька Республіка у відповідності до Гаазької Конвенції від 05 жовтня 1961 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_7 та громадянином ОСОБА_3 Республіки ОСОБА_2, після реєстрації шлюбу подружжю присвоєно прізвище ОСОБА_2 (а.с.6)

Від сумісного проживання подружжя має дитину: ОСОБА_4 ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (витяг з реєстру акту про народження № 610, від 16.06.2015 року (а.с.10-11, 12-13).

З довідки про реєстрацію особи громадянином України № 61310/36-536-77 від 19.06.2015 року, виданої Надзвичайним і Повноважним Послом України в ОСОБА_3 Республіці, ОСОБА_4 ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована громадянкою України ( а.с. 18 )

З позовної заяви вбачається, що на момент розгляду спору сторони не підтримують сімейних відносин і позивач не бажає їх відновлювати, на примирення не погоджується, що дає підстави суду зробити висновок про формальний характер шлюбу.

23.11.2000 року Україна та ОСОБА_3 Республіка (ОСОБА_8 Сторони) підписали угоду про правову допомогу та співробітництво в цивільних справах.

05.07.2001 року Верховною Радою України було ратифіковано цю Угоду та 02.05.2004 року вона набула чинності для України.

Відповідно до статті 1- 2 Угоди громадяни ОСОБА_8 Сторін мають право на рівний правовий захист на території другої ОСОБА_8 Сторони щодо своїх прав та інтересів в цивільних справах так як би вони були громадянами другої ОСОБА_8 Сторони. Громадяни однієї ОСОБА_8 Сторони на території другої ОСОБА_8 Сторони мають право на вільний доступ до суду та інших компетентних органів для подання позовів та захисту своїх прав та інтересів щодо цивільних справ на тих самих умовах, як і громадяни другої ОСОБА_8 Сторони.

Частиною 2 статті 23 Угоди встановлено: якщо на момент подання заяви про розірвання шлюбу та роздільне проживання один з подружжя є громадянином однієї ОСОБА_8 Сторони, а другий - другої ОСОБА_8 Сторони і один з них проживає на території однієї ОСОБА_8 Сторони, тоді компетентні установи обох ОСОБА_8 Сторін мають юрисдикцію розглядати справу. У цьому випадку вони застосовують законодавство своєї держави.

Відповідно до вимог ч.1 статті 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя.

Відповідно до вимог статті 112 СК України суд з'ясовує, фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитиниінваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки відповідачка при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право залишити його після розірвання шлюбу.

Враховуючи зазначені вище обставини та приймаючи до уваги те, що шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені з травня 2015 року та з цього часу не поновлювались, сторони мешкають окремо, позивачка наполягає на розірванні шлюбу, зберігати шлюб з відповідачем не бажає і вважає, що це неможливо та суперечить її інтересам та інтересам дитини, суд приходить до висновку про те, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим і суперечитиме інтересам позивача тому позовну вимогу про розірвання шлюбу слід задовольнити.

Вирішуючи позовну вимогу про визначення місця проживання дитини судом приймаються до уваги наступні обставини справи :

В судовому засіданні встановлено, що неповнолітня дитина сторін ОСОБА_4 ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, постійно проживає з матір'ю ОСОБА_1, в 4-х кімнатній квартирі її батьків, загальною площею 84 кв.м., проживають у окремій кімнаті площею 18 кв.м, яка належить позивачу на праві приватної власності, що підтверджується довідкою КП «ЖЕК-13» Чернігівської міської ради № 2032 від 29.06.2016 року (а.с.20).

При вирішенні спору між сторонами, які проживають окремо, про те, з ким із них залишається проживати дитина, суд виходить з рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, враховує інтереси дитини, хто з батьків виявляє більшу увагу до неї і турботу про неї, вік дитини і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому випадку, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості і малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати з матір'ю.

Під час судового розгляду не встановлено будь-яких виняткових обставин, які б переконали суд у тому, що неповнолітню дитину не слід залишити з матір'ю.

Право батьків на визначення місця проживання дитини передбачено статтею 160 СК України, а саме, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

При прийнятті рішення судом враховано, що дитина не визнається самостійним, рівноправним учасником переговорного процесу, а тому, зважаючи на викладені вище обставини, місцем проживання малолітньої ОСОБА_4 ОСОБА_5, слід визначити місце проживання її матері - позивача по справі .

Вирішуючи позовну вимогу про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини судом приймаються до уваги наступні обставини справи.

Відповідно до вимог статті 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до вимог частини 2 статті 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку ( в редакції від 08.07.2017 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч.2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Виконання передбачених ст. 150 СК України обов'язків батьків щодо виховання та розвитку дитини, пов'язане з належним утриманням дитини, від якого залежить забезпечення умов для розвитку дитини здоровою як фізично так і духовно.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Україною 27.02.1991 року, держави учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки, або у відповідних випадках законні опікуни, несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини.

Відповідно до ст.191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Договору між батьками про сплату аліментів на дитину не досягнуто, тому вказаний спір підлягає вирішенню в судовому порядку.

Аналізуючи зібрані по справі докази та оцінюючи їх в сукупності, суд прийшов до висновку, що позивач, на утриманні якої знаходиться спільна з відповідачем дитина, має право вимагати стягнення з останнього аліментів, а відповідач, який ухиляється від добровільного виконання свого батьківського обов'язку, зобовязаний їх сплачувати. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не звільняє його від обов'язків щодо дитини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів судом враховується стан здоров'я дитини та платника аліментів, матеріальний стан дитини і визначає розмір аліментів, який підлягає стягненню з ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_2 ОСОБА_9 в сумі 3000 грн. 00 коп. з індексацією розміру аліментів щомісячно, починаючи з 22 серпня 2016 року і до повноліття дитини.

Позовні вимоги в частині стягнення аліментів з 04.05.2015 року до 22.08.2016 року задоволенню не підлягає, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що позивач вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержувати в звязку з ухиленням останнього від їх сплати. Тому відсутні правові підстави визначені ч.2 ст. 191 СК України для задоволення цієї частини позовних вимог.

Згідно п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України суд застосовує негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць.

На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп. на рахунок спеціального фонду Державного бюджету України, а також на користь позивача витрати пов'язані з перекладом документів в розмірі 3700 грн. 00 коп. (2870+830).

Керуючись Угодою між Україною та ОСОБА_3 Республікою від 23.11.2000 року ратифікованої 05.07.2001 року, ст. ст. 27, 28, 29 Конвенції про права дитини від 20.11. 1989 року ратифікованої 27.02. 1991 року, ст.ст. 104, 105, 110-112,161,180-184,191 Сімейного Кодексу України, керуючись ст.ст. 3, 10,11,57-60, 88, 209, 212-215, 218, 367 ЦПК України, суд ,

Вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, встановлення місця проживання малолітньої дитини задовольнити частково.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований 25 червня 2013 року в районній державній адміністрації міста Аланії, Турецька Республіка у відповідності до Гаазької Конвенції від 5 жовтня 1961 року розірвати.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 залишити шлюбне прізвище "Отелеш".

Визначити місце проживання ОСОБА_4 ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3 з матір'ю - ОСОБА_1.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_5, громадянина ОСОБА_3 Республіки (ідентифікаційний номер 8) на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 3000 (три тисячі) грн. 00 коп. з індексацією розміру аліментів щомісячно, починаючи з 22 серпня 2016 року і до повноліття дитини 04 травня 2033 року.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню, у межах платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 3700 (три тисячі сімсот) гривен 00 коп..

Стягнути з ОСОБА_2 на користь УК у м. Чернігові Державний бюджет, , МФО 853592, ГУДКСУ в Чернігівській області, розрахунковий рахунок 0004, код бюджетної класифікації 22030101, призначення платежу 02894496 судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Чернігівської області через Новозаводський районний суд міста Чернігова.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя К. В. Мороз