БЕРЕЗАНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження 2/356/243/17
Справа № 356/869/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.08.2017 суддя Березанського міського суду Київської області Капшученко І. О., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу

ВСТАНОВИВ:

До Березанського міського суду Київської області звернулась ОСОБА_1 з позовною заявою до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 ЦПК України, суддя відкриває провадження у цивільній справі не інакше як на підставі заяви, поданої і оформленої в порядку, встановленому цим Кодексом.

Проаналізувавши подану позивачем заяву, суд прийшов до висновку про те, що вона підлягає залишенню без руху у зв'язку з тим, що подана без додержання вимог ст. 119, 120 ЦПК України.

Вимоги до змісту позовної заяви закріплені в ст. 119 ЦПК України.

Приписами частини 5 статті 119 ЦПК України встановлено, що до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору.

Згідно з ч.2 ст.79 ЦПК України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Нормами статті 8 Закону України «Про судовий збір», ч. 1, 3 ст. 82 ЦПК України визначено, що суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Як зазначено в абз. 1 п. 29 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» № 2 від 12.06.2009, єдиною підставою для відстрочення або розстрочення сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони, тобто фізичної або юридичної особи (наприклад, довідка про доходи, про склад сім'ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім'ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо). Клопотання про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно зі статтею 10 ЦПК повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Разом з тим, позивачем при зверненні до суду не надано належних доказів, які могли б свідчити про такий рівень її майнового стану, який дав би підставу для застосування вказаної правової норми з метою звільнення її від сплати судового збору.

Та обставина, що позивач перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років, не є сама по собі безумовною підставою для звільнення її від сплати судового збору. В той же час, надана позивачем на обґрунтування свого клопотання довідка Управління соціального забезпечення населення виконавчого комітету Березанської міської ради Київської області від 07.08.2017 № 368 вказує лише на факт отримання останньою щомісячної одноразової державної допомоги на дитину, проте не підтверджує того, що вказані виплати є єдиним джерелом доходів, відтак, не свідчить про незадовільний майновий стан позивача в цілому, а тому не може бути підставою для звільнення від сплати судового збору відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір».

З огляду на викладене, суд не вбачає визначених законом підстав для задоволення клопотання позивача про звільнення її від сплати судового збору.

Судом враховано, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998, «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001 (п. 53), у відповідності до якого право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Разом з тим, в рішенні «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001 (п. 60), йдеться про те, що вимога сплати зборів

цивільними судами у зв'язку з поданням позовів, які вони мають

розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду,

яке є саме по собі таким, що суперечить пункту 1 статті 6

Конвенції, проте сума зборів, призначена у світлі

конкретних обставин справи, включаючи спроможність заявника

її сплатити та стадію, на якій перебував розгляд справи на той

момент, коли обмеження було накладено, є важливими чинниками при

визначенні того, скористалася ця особа своїм правом доступу до

суду чи ні та чи мала "розгляд судом".

Разом з тим, враховуючи вищевикладене, відмова позивачу у задоволенні необґрунтованого клопотання про звільнення її від сплати судового збору, як це передбачено законом, а саме ст. 82 ЦПК України, ст. 8 Закону України «Про судовий збір», не є порушенням права на справедливий судовий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду .

Оскільки, в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору відмовлено, то, враховуючи положення ч. 5 ст. 119 ЦПК України, сплата судового збору за позовну вимогу немайнового характеру є передумовою відкриття провадження у справі.

Як визначено приписами ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду.

Ставки сплати судового збору встановлено ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», відповідно до якої за подання фізичною особою заяви немайнового характеру розмір судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який, з урахуванням положень статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік", з 01.01.2017 установлено у розмірі 1600,00 грн.

Відповідно до ст. 121 ЦПК України, суддя, встановивши, що заяву подано без додержання вимог, викладених у статті 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання ухвали.

Керуючись ст. 119, 120, 121 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу залишити без руху, надавши позивачу строк в п'ять днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків.

Роз'яснити позивачу, що в разі невиконання ухвали позовна заява буде вважатися неподаною та повернута позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: І. О. Капшученко