Справа № 161/3710/17 Головуючий у 1 інстанції: Подзіров А.О.
Провадження № 22-ц/773/1123/17 Категорія: 5 Доповідач: Здрилюк О. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 серпня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Здрилюк О.І.,

суддів - Стрільчука В.А., Бовчалюк З.А.,

секретар - Концевич Я.О.,

з участю позивача - ОСОБА_1,

пр-ка позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

пр-ка відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа - Служба у справах дітей Луцької міської ради, про поділ майна подружжя за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 липня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, мотивуючи тим, що їм із відповідачем на праві спільної сумісної власності належить нежитлове приміщення по АДРЕСА_1.

22 листопада 2013 року шлюб між ними розірвано. Від шлюбу у них народилося двоє дітей, на утримання яких рішенням суду від 15.12.2014 року стягнуто аліменти у розмірі 1286 грн. щомісячно, від сплати яких відповідач злісно ухиляється, у результаті чого утворилася значна заборгованість та по даному факту розслідується кримінальне провадження.

Крім того, відповідач не виконує вирок суду в частині відшкодування моральної шкоди, завданої синові, не виконує інші судові рішення, якими стягнуто на її користь кошти, сплачені нею за період подружнього життя іншим особам в інтересах сім'ї.

Фактично утриманням дітей займається лише вона та її родина, яких вона змушена про це просити.

Спірне нежитлове приміщення з моменту його придбання використовується нею як підприємцем для здійснення підприємницької діяльності, доходи від якої є єдиним джерелом для забезпечення матеріальних потреб дітей.

Оскільки відповідач не дбав і не дбає про матеріальне забезпечення дітей, не виконує інших судових рішень щодо сплати коштів, за час спільного проживання ніде не працював та у незаконний спосіб відчужив земельну ділянку, вчинив злочин щодо неї та сина, діти перебувають на її повному утриманні, вважає зазначені обставини такими, що мають істотне значення та дають підстави відповідно до вимог ст.70 СК України відступити від засади рівності часток подружжя у спірному майні.

Враховуючи наведене, просила виділити їй із спільного майна подружжя 3/4 частин нежитлового приміщення по АДРЕСА_1, відступивши від засад рівності часток бувшого подружжя при його поділі, а також відшкодувати судові витрати.

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 05 липня 2017 року позов задоволено частково.

Виділено ОСОБА_1 зі спільного майна подружжя 5/8 частин нежитлового приміщення по АДРЕСА_1, відступивши від засад рівності часток на майно бувшого подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3, з припиненням права спільної сумісної власності на це майно.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 6640 грн. судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить змінити це рішення та виділити в натурі позивачу ОСОБА_1 1/2 частину нежитлового приміщення по АДРЕСА_1.

У судовому засіданні відповідач та його представник апеляційну скаргу підтримали із наведених у ній підстав та просять її задовольнити.

Позивач та її представник апеляційну скаргу заперечили та просять її відхилити.

Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін з таких підстав.

Судом встановлено, що сторонам на праві спільної сумісної власності належить нежитлове приміщення по АДРЕСА_1.

Зазначене приміщення як магазин використовується позивачем для здійснення підприємницької діяльності.

Сторони з 10 серпня 1997 року по 22 листопада 2013 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого народилося двоє дітей - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.6).

Після розірвання шлюбу сторони у судовому порядку поділили частину спільного майна. Спірне нежитлове приміщення не поділене і перебуває у їх спільній сумісній власності.

Відповідно до ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню (ч.1 ст.61 ЦПК).

Судом встановлено, що рішенням суду від 15.12.2014 року із відповідача на користь позивача на утримання двох дітей стягнуто аліменти у розмірі по 1286 грн. щомісячно (а.с.7). У подальшому розмір аліментів було збільшено і на даний час розмір аліментів становить 1455 грн..

Із довідки-розрахунку Першого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк вбачається, що станом на 01.05.2017 року за відповідачем рахується заборгованість по аліментах у розмірі 47076,26 грн. (а.с.73-74), а у суді апеляційної інстанції відповідач ствердив, що на даний час заборгованість становить уже більше 50000 грн..

Також відповідач ствердив, що ним не виконані судові рішення, якими стягнуто кошти у рахунок відшкодування моральної шкоди синові, а також якими стягнуті кошти на користь позивача.

Відповідач підтвердив, що як співвласник нежитлового приміщення, не несе жодних зобов'язань щодо його утримання та належного збереження. Також підтвердив, що не несе жодних витрат по оплаті житлово-комунальних послуг, якими користуються його діти.

Ураховуючи наведене, а саме приписи ст.70 СК України та ст.372 ЦК України, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції на підставі встановлених у судовому засіданні фактів, що підтверджуються належними доказами, правильно визначено правовідносини між сторонами і застосовано норми матеріального права, що регулюють ці правовідносини.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність задоволення позову частково і відступлення від засади рівності часток на майно бувшого подружжя у розмірі 1/8 частки, врахувавши при цьому саме ті істотні обставини, які встановлені у судовому засіданні та саме з урахуванням інтересу дітей.

Вимога апелянта на необхідність змінити рішення суду та виділити позивачу у натурі половину спірного приміщення - не заслуговують на увагу, оскільки позовні вимоги про виділення майна у натурі позивачем не заявлялися, а суд не вправі виходити за межі позовних вимог.

Зі змісту позовної заяви чітко вбачається, що позовні вимоги стосуються поділу майна, яке перебуває у спільній сумісній власності із визначенням права позивача не на половину цього майна, а з відступленням засади рівності часток позивач просила визначити її ідеальну частку в майні більшою, тобто заявлено саме майновий спір.

Встановлення оспорюваним рішенням суду уже спільної часткової власності на нежитлове приміщення не перешкоджає у подальшому будь-кому із співвласників ставити вимогу про виділ його частки у натурі (ст.364 ЦК України).

Покликання апелянта на неможливість належного утримання дітей із-за перенесеного раніше захворювання та понесення для лікування значних витрат - не беруться судом до уваги, оскільки, всупереч вимог ст.60 ЦПК України, не підтверджені, крім усних пояснень, жодними належними та допустимими доказами.

Доводи апеляційної скарги спростовуються вище наведеними обставинами справи та дослідженими судом доказами і не містять підстав для скасування рішення суду, ухваленого з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 відхилити, а рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 липня 2017 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді