Справа № 185/181/17
Провадження № 2/185/1248/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 серпня 2017 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Бондаренко В.М.,

за участю секретаря: Данильченко Ю.О.,

позивача та відповідача

за зустрічним позовом: ОСОБА_1,

представника позивача та представника

відповідача за зустрічним позовом: ОСОБА_2,

відповідача та позивача

за зустрічним позовом: ОСОБА_3,

представника відповідача та представника

позивача за зустрічним позовом: ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Павлограді Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права особистої приватної власності на майно, -

В С Т А Н О В И В :

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, в якому просила суд визнати за нею та відповідачем право власності на квартиру АДРЕСА_1, а саме, по ? частині.

В обґрунтування позову зазначила, що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя, так як була куплена 25 серпня 1999 року за спільні їх кошти в період зареєстрованого шлюбу між нею та відповідачем, але покупцем за договором купівлі-продажу спірної квартири був її колишній чоловік ОСОБА_3

Не погодившись з позовом, ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання права особистої приватної власності на майно, в якому просив визнати за ним право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1.

В обґрунтування позову зазначив, що спірна квартира була придбана ним за 1700 доларів США, за його особисті кошти, так як він офіційно працював, мав трактор, на якому у вільний час від офіційної роботи працював, мав дохід від бджільництва, а також за кошти його батька ОСОБА_5, який отримував допомогу, у звязку з втратою працездатності та частину коштів йому подарував, а тому спірна квартира є його особистою власністю.

У судовому засіданні позивач, представник позивача за первісним позовом підтримали заявлені позовні вимоги у повному обсязі, просили позов задовольнити, посилаючись на доводи та підстави, зазначені у позовній заяві, а у зустрічному позові просили відмовити.

Відповідач, представник відповідача за первісним позовом у судовому засіданні не визнали позов на доводах та підставах викладених у зустрічному позові, який просили задовольнити в повному обсязі, а у первісному позові просили відмовити.

Свідки зі сторони ОСОБА_1 ОСОБА_6, ОСОБА_7 в судовому засіданні підтвердили той факт, що сторони по справі, як подружжя, вели спільне господарство та виховували дітей на час придбання спірної квартири.

Вислухавши учасників процесу, вивчивши та дослідивши матеріали справи приходжу до наступного.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ст. 3 ЦПК України).

За ст. 58 Конституції України Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

При вирішенні спорів, суд має застосовувати матеріальний закон часу виникнення правовідносин.

Згідно із частиною першою Прикінцеві положення Сімейного кодексу України, Сімейний Кодекс набрав чинності з 1 січня 2004 року.

Спір між сторонами виник з приводу належності квартири АДРЕСА_1, яка була придбана ОСОБА_3 відповідно до договору купівлі-продажу від 25 серпня 1999 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1497 приватним нотаріусом Павлоградського міського нотаріального округу ОСОБА_8, в період зареєстрованих шлюбних відносин між сторонами.

Відповідно до статті 22 КпШС України, який був чинним до 1 січня 2004 року, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Також аналогічне правове положення закріплене в ст. ст. 60, 70 СК України, ст. 368 ЦК України.

Отже, указаною нормою права передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. У такому разі позивач звільняється від доведення цієї обставини, яка має значення для правильного вирішення справи, а відповідач, якщо заперечує проти цього, відповідно до ч.3 ст. 10 ЦПК України має довести протилежне (спростувати матеріально-правову презумпцію).

Відповідно до розяснень, наданих у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України) «Про застосування судами деяких норм кодексу про шлюб та сім'ю України» від 12 червня 1988 року № 16 (зі змінами і доповненнями), вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час придбання зазначеного майна.

При цьому, належить виходити із того, що відповідно до ст. ст. 22, 25, 27-1 КпШС України, спільною сумісною власністю подружжя є нажите ними за час шлюбу нерухоме майно, яке може бути об'єктом права приватної власності.

Таке ж розяснення містить й Постанова Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року, яка діє на час вирішення спору (п. 23).

Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Крім того, у ч. 4 ст. 60 ЦПК України визначено, що доказування (а отже, і рішення суду) не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі їх права та обовязки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадку, встановлених цим Кодексом.

Доказів того, що спірне нерухоме майно частково придбане за час шлюбу між колишнім подружжям за подаровані кошти відповідачу, ОСОБА_3 суду не надав.

Тому, у задоволенні зустрічних позовних вимог слід відмовити у повному обсязі.

З огляду на дату укладання шлюбу подружжям ОСОБА_1, 20 листопада 1998 року та датою набуття права власності на спірну квартиру 25 серпня 1999 року, приходжу до висновку, що спірна квартира є обєктом спільної сумісної власності колишнього подружжя, з визначенням рівних часток.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя підлягають задоволенню в повному обсязі, з визначенням за ОСОБА_1, ОСОБА_3 право власності по 1/2 частині квартири АДРЕСА_1.

Судові витрати по справі відповідно до положень ст. 88 ЦПК України розподілу не підлягають

Керуючись ст. ст. 10, 11, 88, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити в повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права особистої приватної власності на майно - відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: В.М. Бондаренко