АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22 ц /790/2679/17 Головуючий 1 інст. - Чайка І.В.
Справа № 641/9871/17-ц
Категорія: трудові Доповідач - Котелевець А.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 серпня 2017 року Апеляційний суд Харківської області в складі:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів - Кругової С.С., Швецової Л.А.,

за участю секретаря - Огар І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Полтава-Банк» про скасування наказів про оголошення догани, визнання наказу про звільнення недійсним, зміну формулювання причин звільнення, внесення виправлень до трудової книжки, стягнення вихідної допомоги, недоплаченої надбавки до заробітної плати, середнього заробітку за час затримку розрахунку та відшкодування моральної шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27 лютого 2017 року,

у с т а н о в и в:

В грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулася у суд із позовом до Публічного акціонерного товариства «Полтава-Банк» (далі - ПАТ «Потава-Банк») про скасування наказів про оголошення догани, зміну формулювання причин звільнення, стягнення недоплаченої надбавки до заробітної плати та відшкодування моральної шкоди.

На обґрунтування позивач, вказала, що перебувала у трудових стосунках з відповідачем, працюючи з 02 липня 2014 року на посаді касира. На підставі наказу від 16 листопада 2016 року № 4283 її було звільнено за пунктом 1 статті 36 КзпП України за угодою сторін.

Вважала, що звільнення є незаконним, оскільки в день звільнення її ознайомили лише з проектом наказу про звільнення, на якому був відсутній підпис Голови Правління банку та кругла печатка банку; в тексті наказу не зазначено про те, що вона вказувала на заяві, а саме - що вона готова звільнитися, якщо роботодавець виплатить їй надбавку до заробітної плати в розмірі 30%; трудову книжку вона отримала засобами поштового зв'язку з головного офісу банку м. Полтави; фактично остаточний розрахунок вона отримала 01 грудня 2016 року; заяву про звільнення вона написала під тиском з боку керівника ОСОБА_2 Крім того, вона мала на увазі, що її буде звільнено з підстав, передбачених частиною 3 статті 38 КзпП України, оскільки систематично порушувались її права та були створені нестерпні умови праці.

З невідомих їй причин вона перестала отримувати надбавку до заробітної плати з квітня 2016 року. При цьому накази від 11 липня 2016 року та від 25 жовтня 2016 року не містять жодних розпоряджень щодо позбавлення її матеріальної винагороди, а дисциплінарні стягнення накладені з порушенням порядку, передбаченого статтею 149 КЗпП України.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просила змінити формулювання підстав її звільнення з частини 1 статті 36 КЗпП України на частину 3 статті 38 КЗпП України, зобов'язавши відповідача виплатити їй вихідну допомогу; скасувати накази від 11 липня 2016 року та від 25 жовтня 2016 року про оголошення догани; стягнути надбавку до заробітної плати в розмірі 30% посадового окладу; зобов'язати ПАТ «Потава-Банк» відшкодувати моральну шкоду в розмірі 20 000 грн. 00 коп.

В уточнених вимогах ОСОБА_1 просила скасувати накази від 11 липня 2016 року, від 25 жовтня 2016 року та від 08 листопада 2016 року про оголошення догани; визнати наказ від 16 листопада 2016 року про звільнення недійсним та змінити формулювання підстав її звільнення з частини 1 статті 36 КЗпП України на частину 3 статті 38 КЗпП України; внести відповідні записи до трудової книжки та видати належним чином оформлену трудову книжку; стягнути з ПАТ «Потава-Банк» на її користь вихідну допомогу в розмірі 10 710 грн. 00 коп., середній заробіток за весь час затримки розрахунку в розмірі 11 481 грн. 80 коп., не нараховану та недоплачену надбавку до заробітної плати в розмірі 30% посадового окладу в розмірі 7 497 грн. 00 коп.; відшкодувати моральну шкоду в розмірі 20 000 грн. 00 коп.; вирішити питання щодо судових витрат.

Відповідач в особі свого представника ОСОБА_3 позов не визнав, посилаючись на його безпідставність.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27 лютого 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, постановити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі. Зокрема зазначає, що судом не враховано роз'яснення, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», а також її звернення до Національного Банку України з приводу порушення ПАТ «Полтава-Банк» її трудових прав.

В запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_3 - представник ПАТ «Полтава-банк» просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 303 ПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції - судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Підставами припинення трудового договору є, зокрема угода сторін (пункт 1 частини 1 статті 36 КЗпП України).

Згідно з роз'ясненнями, що містяться в пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 (з наступним змінами) «Про практику розгляду судами трудових спорів» при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП України (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді на це власника або уповноваженого ним органу і працівника.

Сама по собі згода власника або уповноваженого ним органу задовольнити прохання працівника про звільнення до закінчення строку попередження не означає, що трудовий договір припинено за пунктом 1 статті 36 КЗпП України, якщо не було домовленості сторін про цю підставу припинення трудового договору. В останньому випадку звільнення вважається проведеним з ініціативи працівника (стаття 38 КЗпП України).

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 перебувала у трудових стосунках з відповідачем, працюючи з 02 липня 2014 року на посаді касира відділення № 1 ПАТ «Полтава-Банк» в м. Харкові. У зв'язку з виробничою необхідністю ОСОБА_1 було переміщено на інше робоче місце касира з 13 вересня 2016 року в межах спеціальності і кваліфікації, обумовлених трудовим договором, з попереднім графіком роботи та без змін умов оплати праці.

На підставі наказу від 16 листопада 2016 року № 4283 її було звільнено за пунктом 1 статті 36 КзпП України за угодою сторін.

Згідно з заявою від 16 листопада 2016 року ОСОБА_1 просила звільнити її з роботи за угодою сторін.

Цю заяву Голова Правління ПАТ «Полтава-банк» задовольнив і видав наказ № 4283 від 16 листопада 2016 року про звільнення ОСОБА_1 з посади за пунктом 1 частини 1 статті 36 КЗпП України.

Отже між працівником і роботодавцем була досягнута домовленість про припинення трудового договору саме з цієї підстави, а не за статтею 38 КЗпП України (а. с. 18, 28, 29, 149 т. 1).

Відповідно до статті 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення.

Пленум Верховного Суду України в пункті 4 постанови від 06 листопада 1992 року № 9 (з наступним змінами) «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз'яснив, що встановлені статтями 228, 233 КЗпП строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов'язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити пропущений строк.

Оскільки при пропуску місячного і тримісячного строків у позові може бути відмовлено за безпідставністю вимог, суд з'ясовує не лише причини пропуску строку, а й усі обставини справи, права та обов'язки сторін.

Під час виконання трудових обов'язків позивачу оголошено догани за виявлені порушення в роботі, а саме:

1). Наказом від 11 липня 2016 року № 2444 - пунктів 10.1, 10.2, 10.7 «Положення про порядок проведення касових операцій»; пункту 4.4. Інструкції 174 «Про ведення касових операцій банками України»; пункту 5 Положення про порядок формування та підшивки касових документів»; пункту 2.13 Положення про відповідальність посадових осіб банку за схоронність цінностей та готівки у сховищах та операційних касах та здійснення операцій з ними; пункту 2 Наказу № 361 від 05 лютого 2015 року.

2). Наказом від 25 жовтня 2016 року № 3988 - пунктів 2.1, 2.2.2 посадової інструкції касира відділення № 1 ПАТ «Полтава-банк» в м. Харкові; пунктів 2.9, 2.10, 2.23 Положення про проведення касових операцій, затвердженого протоколом правління ПАТ «Полтава-банк» № 81 від 30 квітня 2015 року; пункту 1.3. глави 1 розділу 1У Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою правління НБУ № 174 від 01 червня 2011 року.

3). Наказом від 08 листопада 2016 року № 4165 - пунктів 2.1, 2.2.2 посадової інструкції касира відділення № 1 ПАТ «Полтава-банк» в м. Харкові; пунктів 3.8, 7.15, 10.1, 10.5, 10.7, 10.8, 10.11, 11.6, 11.7 Положення про порядок проведення касових операцій в редакції від 30 квітня 2015 року; пунктів 2.3, 2.11, 2.12, 2.26, 2.27 Положення про відповідальність посадових осіб за схоронність цінностей та готівки у сховищах і операційних касах та здійснення операцій з ними в редакції від 30 квітня 2015 року, затверджених протоколом правління ПАТ «Полтава-банк» № 81 від 30 квітня 2015 року (а. с. 27, 150, 152 т. 1).

Накази про оголошення доган видані з дотриманням вимог частинии1 статті 149 КЗпП України, згідно з якою до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

Допущені порушення посадових обов'язків підтверджуються докладними бухгалтера ТОВ фірма «Велан» ОСОБА_4, директора ПП «Магнат-Трейд» ОСОБА_5 та іншими доказами на а. с. 193-198 т. 1.

При цьому з позовом про скасування цих наказів ОСОБА_1 до звільнення не зверталась. Пред'явила позов про скасування Наказу від 11 липня 2016 року № 2444 лише 07 грудня 2016 року, тобто з пропуском строку, встановленого статтею 233 КЗпП України. Поважних причин для поновлення цього строку не навела.

Наказом Голови правління ПАТ «Полтава-банк» від 20 лютого 2012 року з 01 лютого 2012 року була введена система виплати щомісячних надбавок співробітників регіональних управлінь ПАТ «Полтава-банк» (крім технічних працівників, інспекторів охорони, водіїв) за наступні показники: виконання плану прибутку - 15% (виплата надбавки по даному показнику здійснювалась при умові виходу на прибуткову роботу та отримання прибутку згідно з планом); виконання плану по відкриттю поточних рахунків юридичним особам та фізичним особам-підприємцям - 5 %; зменшення суми простроченої заборгованості в цілому по кредитам фізичних та юридичних осіб, відсоткам та комісіям в звітному місяці в порівнянні з минулим (при умові збереження рівня заборгованості нижче рівня станом на 01.01.2012) без врахування простроченої заборгованості, яка обліковується на 8 класі та без врахування суми зменшення заборгованості за рахунок переводу заставного майна на основні засоби (для регіональних управлінь, які мають прострочену заборгованість) - 10%; виконання плану по емісії пластикових карт (для регіональних управлінь, які мають прострочену заборгованість) - 10%. Загальна величина надбавки складає 30%.

Згідно з пунктом 3.9.Положення про виплату набавок працівникам ПАТ «Полтава-банк» керівнику, його заступникам, керівникам відділів надається право позбавляти підлеглих надбавок частково або повністю у разі порушення трудової, виробничої дисципліни, внутрішнього розпорядку.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 - представник ПАТ «Полтава-банк» пояснив, що в 2015 році надбавка в розмірі 30% посадового окладу була виплачена всім працвникам відділення № 1 ПАТ «Полтава-банк» в м. Харкові, в тому числі і ОСОБА_1 відповідно до виконаних показників за три місяці (березень, травень, серпень). За період з січня по березень 2016 року включно надбавка не виплачувалась з підстав невиконання планових показників. З квітня по листопад 2016 року позивачу не виплачувалась надбавка у зв'язку з виявленими порушеннями в роботі.

За змістом статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадяться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму.

Відповідно до частини 1 статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов'язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконання такого обов'язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був не роботі - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - пор день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведене відсутність в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Доказів того, що з ОСОБА_1 не проведено повного розрахунку при звільненні, матеріали справи не містять. Не надано таких доказів і суду апеляційної інстанції.

При цьому трудова книжка була направлена на адресу позивача 16 листопада 2016 року за її заявою.

З огляду на це, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в позові.

Справа розгляну в межах заявлених вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не враховано звернення позивача до Національного Банку України з приводу порушення ПАТ «Полтава-Банк» її трудових прав висновків суду щодо відмови в позові не спростовують.

Посилання на неврахування роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» не ґрунтуються на законі.

У частині 3 статті 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (стаття 60 ЦПК України).

Рішення в частині відмови в задоволенні позову щодо стягнення моральної шкоди не оскаржено. При цьому докази та обставини, на які посилається позивач в апеляційній скарзі спростовуються матеріалами справи та додаткового правового аналізу в цій частині не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308, 4, 313, 314 ч. 1, 315, 317, 319 ЦПК України, суд колегія

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді С.С.Кругова

Л.А.Швецова