Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Провадження №2/300/206/2017

Справа №300/567/17

21.08.2017 року смт. Воловець

Воловецький районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді: Конепуд В.І., з участю секретаря с/з ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Воловець цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_2 Мар?яни Іванівни про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу посилаючись на те, що вони з відповідачем уклали шлюб 12.08.2000 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Воловецького районного упраління юстиції Закарпатської області за актовим записом №16. Від даного шлюбу народилося двоє дітей: дочка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, які на даний час знаходиться на вихованні відповідача ОСОБА_3

Причиною розірвання шлюбу є те, що за останній рік між подружжям стали постійно виникати сварки внаслідок того, що кожен із них має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. Сімейне життя між подружжям поступово погіршувалось та призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив суд шлюб розірвати.

Відповідач ОСОБА_3 в суд також не з?явилась, подала заяву про проведення судового засідання без її участі, позовні вимоги визнала, на розірвання шлюбу погодилася, термін на примирення з чоловіком просить не надавати, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище "Івегеш".

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно ч. 1 ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносини, примушування до їх збереження, є порушенням прав жінки, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч.ч.3, 4 ст.56 СК України).

Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Статтею 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання.

Судом встановлено, що сторони не змогли створити міцної сім'ї, їх шлюб існує лише формально, обставини та причини, які спонукали позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали неможливими і це суперечило б інтересам одного з них та їх дітей, що має істотне значення.

Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їх дітей, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання.

Суд приходить до висновку, що шлюб ОСОБА_2 та ОСОБА_3 слід розірвати, неповнолітніх дітей необхідно залишити на вихованні матері - відповідача ОСОБА_3 та за її вибором залишити їй прізвище "Івегеш".

Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу.

Керуючись ч. 1 ст. 51 Конституції України, ст. ст. 10, 60, 208, 209, 212, 213, 215 ЦПК України, ст. 110, 112 Сімейного кодексу України, ст. 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_2 Мар?яни Іванівни про розірвання шлюбу - задовольнити повністю.

Шлюб, зареєстрований 12 серпня 2000 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Воловецького районного упраління юстиції Закарпатської області за актовим записом №16 між ОСОБА_2 та ОСОБА_2 Мар?яною Іванівною - розірвати.

Неповнолітніх дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 - залишити на вихованні у відповідача ОСОБА_7 Мар?яни Іванівни .

Після розірвання шлюбу залишити ОСОБА_7 Мар?яні Іванівні прізвище - "Івегеш".

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня проголошення рішення до апеляційного суду Закарпатської області.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий:

Суддя: Конепуд В.І.