провадження 2/201/2871/2017
УХВАЛА

05 вересня 2017 року м. Дніпро

Суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Антонюк О.А., ознайомившись з матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровської області, третя особа: Восьма Дніпропетровська державна нотаріальна контора, про встановлення факту, що має юридичне значення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 04 вересня 2017 року звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровської області, третя особа: Восьма Дніпропетровська державна нотаріальна контора, про встановлення факту, що має юридичне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 109 ЦПК України позови до юридичних осіб предявляються в суд за їхнім місцезнаходженням, однак місцезнаходження відповідача за цим позовом є Дніпропетровська область, смт. Солоне, вул. Задернюка, 5, тобто не у Соборному районі м. Дніпро .

Також слід зазначити, що з позовної заяви та викладу обставин, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги витікає, що спірні правовідносини виникли між сторонами щодо отримання спадщини (земельна ділянка та житловий будинок), тобто вбачається, що спір виник між сторонами і стосується нерухомого майна, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, смт. Солоне, вул. Задернюка, 124, тобто не у Соборному районі м. Дніпро, однак ст. 114 ЦПК України встановлена виключна підсудність, зокрема в частині 1 цієї статті зазначено, що позови, що виникають з приводу нерухомого майна, предявляються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Відповідно до п. 42 постанови № 3 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (частина перша статті 114 ЦПК). Згідно з положеннями статті 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також обєкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Згідно абз. 4 та абз. 5 п. 4 постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» правила статті 114 ЦПК про виключну підсудність застосовуються до позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (наприклад, звернення стягнення на нерухоме майно, передане в заставу іпотечне майно, передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки, визнання договору іпотеки недійсним тощо). Недотримання правил підсудності тягне за собою повернення заяви позивачеві, про що постановляється ухвала. Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до належного суду (частина пята статті 121 ЦПК).

Крім того слід зазначити, що не можуть бути взяті до уваги посилання позивача, що відповідно до ст. 257 ЦПК України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення , подається до суду за місцем її проживання, оскільки вказаною нормою передбачено підсудність справи окремого провадження, однак в даному випадку позивачем до суду подано саме позовну заяву в порядку позовного провадження, а тому з урахуванням зазначеного і вище викладеного та враховуючи спірні правовідносини, які виникли між сторонами, вважаю, що відсутні передбачені законом підстави для розгляду зазначеної справи цим судом.

Відповідно до ст. 115 ЦПК України якщо суддя, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, встановить, що справа не підсудна цьому суду, заява повертається позивачеві для подання до належного суду, про що постановляється ухвала. Ухвала суду разом із заявою та всіма додатками до неї надсилаються позивачеві.

Згідно з п. 4 ч. 3 ст. 121 ЦПК України заява повертається у випадках, коли справа не підсудна цьому суду.

Таким чином, вважаю за необхідне позов повернути позивачу та рекомендувати звернутися до належного суду.

На підставі викладеного, керуючись ч. 2 ст. 109, ст. ст. 110, 114, 115, п. 4 ч. 3 ст. 121 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровської області, третя особа: Восьма Дніпропетровська державна нотаріальна контора, про встановлення факту, що має юридичне значення повернути позивачу та рекомендувати звернутися до належного суду.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом 5 днів з дня проголошення ухвали, а у разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя