Справа № 462/3073/14 Головуючий у 1 інстанції: Ліуш А.І.
Провадження № 22-ц/783/301/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Л. Б.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді Струс Л.Б.

суддів: Левика Я.А., Шандри М.М.

секретаря: Бадівської О.О.

за участю: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Залізничного районного суду м. Львова від 25 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 дор ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 Гордієвни, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання доручень, договорів недійсними, -

ВСТАНОВИЛА:

Оскарженим заочним рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 25 липня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_2 дор ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 Гордієвни, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання доручень, договорів недійсними відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального права, його висновки не відповідають дійсним обставинам справи. Апелянт вказує, що 1999 року виїхала на заробітку в Республіку Греція, перед відїздом залишила відповідачам ОСОБА_7, ОСОБА_8 нотаріально завірене доручення для проведення приватизації цієї квартири, яке було дійсне на протязі 1 року, однак відповідачі такої приватизації не провели. Зазначає, що ОСОБА_7, ОСОБА_8 домовившись з приватним нотаріусом ЛМНО ОСОБА_5 оформили 05 травня 2003 року від її імені доручення, яке підписала невідома їй особа, відповідно до цього доручення вони скористалися правом вчиняти певні дії та розпоряджатися її майном. У вересні 2003 року провели приватизацію квартири АДРЕСА_1 та уклали договір купівлі-продажу спірної квартири з відповідачами ОСОБА_3, ОСОБА_4 Апелянт зазначає, що в Греції постійно перебувала до 11 серпня 2001 року та жодного разу в Україну не приїздила, а тому в травні 2003 року не перебувала в Україні і не надавала ніяких доручень на вчинення будь-яких дій. Щодо проведення у даній справі судової почеркознавчої експертизи апелянт вказує, що ні суддя ні адвокат цього їй не розяснили, а вона є людиною похилого віку та в законодавстві не орієнтується.

Просить скасувати рішення Залізничного районного суду м. Львова від 25 липня 2016 року та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Судом встановлено, 05 травня 2003 року ОСОБА_2 уповноважила ОСОБА_7, ОСОБА_8 вчиняти дії щодо державних, кооперативних та інших громадських організацій і приватних осіб, спрямовані на виникнення і здійснення цивільних прав і виконання обовязків, а також захисту цих прав та інтересів на її імя та від її імені. Також, дорученням від 05 травня 2003 року встановлено, що приватним нотаріусом ОСОБА_5 встановлено особу ОСОБА_2, перевірено її дієздатність та підписано доручення ОСОБА_2 у її присутності.

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 16 вересня 2003 року ОСОБА_7, ОСОБА_8 продали, а ОСОБА_3, ОСОБА_4 купили на праві приватної сумісної власності квартиру №52 на вул. Петлюри, 41 у м. Львові. /а.с. 8/

Згідно ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України, позивачем не подано належних та допустимих доказів і судом не отримано таких доказів на підтвердження факту її відсутності в Україні з 1999 року по 11 серпня 2011 року, оскільки з наданих позивачем ОСОБА_2 ксерокопій паспорту не можливо встановити чи дійсно вона не перетинала кордон України у вказаний період, так як відмітки у паспорті можуть міститись на інших сторінках закордонного паспорту громадянина України чи у позивача може бути інший паспорт із такими відмітками.

Відмовляючи у задоволенні позову районний суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження та позивачем не представлено, а судом не отримано жодних переконливих доказів у їх підтвердження.

На заперечення цих доводів та підтвердження своїх позовних вимог позивачем не надано належних та допустимих доказів.

Зокрема, не надано оригіналу закордонного паспорта не підтверджено належними та допустимими доказами неможливості їх надання.

Матеріалами справи встановлено, що позивачка проживає разом з відповідачами ОСОБА_7 та ОСОБА_8 с. Бережани Пустомитівського району Львівської області.

За приписами ст. 10 ЦПК України для забезпечення змагальності процесу, апеляційний суд вживав заходів для сприяння всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснив особам, які беруть участь у справі, їх права, обовязки, попередив про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій, зокрема, право на надання належних та допустимих доказів. Позивач такими своїми правами не скористався.

Колегія суддів вважає недоведеними покликання позивача на те, що підпис у оспорюваному дорученні нею не вчинявся, оскільки суд не має спеціальних знань та не може встановити чи вчиняла позивач, чи інша особа підпис від імені ОСОБА_2, а позивач не бажала скористатись послугами експерта, хоча таке право їй розяснювалось у судовому засіданні апеляційного суду, проте вона відмовилась від проведення експертизи.

Відповідно до ст.57, 60 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач не надав суду доказів, та не довів у відповідності до ст..ст.57-60 ЦПК України щодо визнання доручення від 05.05.2003 виданого на ОСОБА_7 та ОСОБА_9К та договорів купівлі- продажу квартири, що знаходиться АДРЕСА_2 недійсними..

Колегія суддів вважає, що позивач не довів належним чином та допустимими доказами обставин на які покликається в позові та не спростував висновків суду першої інстанції.

З врахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позову та вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі, подані сторонами докази.

Доводи апелянта не спростовують висновків районного суду, а тому судова колегія приходить до висновку, що підстави для скасування рішення районного суду відсутні.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.209, 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст.308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Залізничного районного суду м. Львова від 25 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий

Судді