Справа № 161/2370/17 Головуючий у 1 інстанції: Плахтій І.Б.
Провадження № 22-ц/773/802/17 Категорія: 32 Доповідач: Бовчалюк З. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів - Стрільчук В.А., Здрилюк О.І.,

секретар судового засідання Концевич Я.О.

з участю представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2, та його представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоровя за апеляційними скаргами представника позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 та відповідача ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 квітня 2017 року,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 квітня 2017 року позов ОСОБА_4 в даній справі задоволено частково.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_4 10000 гривень моральної шкоди, завданої ушкодженням здоровя та 621 гривню витрат на правову допомогу.

В решті позову відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції представник позивача ОСОБА_4- ОСОБА_5 та відповідач ОСОБА_2 кожен зокрема подали апеляційні скарги на зазначене рішення. Представник позивача просить рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог змінити та ухвалити нове рішення про задоволення позову в частині вимог до відповідача ОСОБА_6 у повному обсязі, відповідач ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволені позову ОСОБА_4 відмовити повністю.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги представника позивача ОСОБА_5 та відповідача ОСОБА_2 слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 15.05.2016 близько 12 год. 10 хв. водій автомобіля «Mercedes Benz Sprinter 313 -СDI», реєстраційний номер AC 9490 ВМ ОСОБА_2, рухаючись по вул. Володимирській у м. Луцьку в напрямку виїзду з міста, був не уважний, відволікся від стеження за дорожньою обстановкою, не дотримався безпечної дистанції, не вчасно вжив заходів для зменшення швидкості руху та допустив зіткнення з автомобілем НОМЕР_1, водій якого ОСОБА_7 здійснив зупинку попереду нерегульованого пішохідного переходу надаючи перевагу в русі пішоходу ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка здійснювала перетин проїжджої частини по пішохідному переході з права на ліво відносно руху автомобілів. Внаслідок викидання від удару автомобіля «Peugeot Віррег» пішохід ОСОБА_4 та пасажир даного автомобіля ОСОБА_7ІНФОРМАЦІЯ_2 отримали тілесні ушкодження.

Вина ОСОБА_2 у скоєнні зазначеної ДТП встановлена постановою Луцького міськрайонного суду від 16.08.2016, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу (а.с. 6).

04.02.2016 року ПрАТ «СК «Уніка» видано, поліс серії АЕ/7381426 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно до умов якого ОСОБА_2 застрахував автомобіль марки «Mercedes Benz Sprinter 313 -СDI», реєстраційний номер AC 9490 ВМ, 2005 року випуску. Страховим випадком, за полісом, є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором (полісом) (а.с. 49).

На підставі заяви ОСОБА_4 від 02.09.2016, яка звернулася до ПрАТ «СК «Уніка» про виплату страхового відшкодування та долучених до неї документів, наказом № 00193387 від 28.09.2016 ПрАТ «СК «Уніка» було виплачено ОСОБА_4 страхове відшкодування в розмірі 2 055,75 грн. та 102,79 грн. моральної шкоди шляхом переказу безготівкових коштів за системою ОСОБА_8 (а.с. 46-49).

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 22 вказаного Закону, ст. 1194 ЦК України у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи, а також моральну шкоду.

Відповідно до ст. 26-1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ», п. 41.1 та пп. «в» п. 41.2 ст. 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров'я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що оскільки ПрАТ «СК «Уніка» було виплачено позивачу страхове відшкодування в розмірі 2055,75 грн., розмір якого позивачем не оспорювався, то відповідно до ст. 26-1 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір моральної шкоди , що підлягала відшкодуванню страховою компанією позивачу склав 102,79 грн., що становить 5% від 2055,75 грн. ( виплата за шкоду, заподіяну здоровю).

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 про обовязок страхової компанії у повному обсязі відшкодувати потерпілій особі заподіяну моральну шкоду, є безпідставними оскільки спростовуються наведеними нормами матеріального права та умовами страхового полісу.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на правовій основі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Незалежно від вини фізичної особи відшкодовується завдана нею і моральна шкода, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (п.1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України).

Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Судом встановлено, і це не спростовано відповідачем, що внаслідок неправомірних дій ОСОБА_2 позивачу було завдано тілесні ушкодження, що призвели до її фізичних та моральних страждань.

З наданої медичної документації та лікарських заключень (а.с. 7-23), вбачається, що внаслідок отриманих тілесних ушкоджень під час ДТП, позивач перебувала на стаціонарному лікуванні з 15.05.2016 по 27.05.2016. У ОСОБА_4 діагностовано закриту ЧМТ, струс головного мозку, забійну рану верхньої повіки зліва, закритий перелом лівої решіткової пазухи, забій грудного відділу хребта, забій грудної клітки, забій лівого плеча, забій обох колінних суглобів. Крім того, у ОСОБА_4 діагностовано хвороби, не повязані з ДТП: двобічний деформуючий гонартоз ІІ ст., гіпертонічна хвороба ІІ ст., ст. 2, дифузний кардіосклероз, СН ІІ А ст., кіста правої гайморової пазухи.

Тобто, з аналізу медичної документації вбачається, що у позивача було діагностовано, як травми отримані внаслідок ДТП, так і набуті до ДТП.

Позивач ОСОБА_4 повторно проходила стаціонарне лікування в період з 18.07.2016 по 01.08.2016.

З виписки з медичної картки стаціонарного хворого в період з 18.07.2016 по 01.08.2016 ОСОБА_4 отримувала курс лікування окрім набутих захворювань, відновний період ЗЧМТ (струс головного мозку від 15.05.2016 на ґрунті посттравматичної енцефалопатії П церебрального атеросклерозу).

Відтак, доводи апеляційної скарги про те, що лікування позивача мало у місце у звязку з хронічними захворюваннями, а не у звязку з отриманим ушкодженнями здоровя в наслідок ДТП, спростовуються медичною документацією та висновком № 622 судово-медичної експертизи, яким суд першої інстанції надав відповідну правову оцінку, задовольняючи частково позовні вимоги.

Людина , її життя і здоровя , честь і гідність , недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю ( ч. 1 ст. 3 Конституції України).

В суді апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_2 не заперечував, що внаслідок ДТП позивачу було заподіяно моральну шкоду, при цьому він не міг визначитись з розміром, вказуючи що розмір визначений судом є не співмірними з заподіяною шкодою.

Згідно з правилами ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог, залежно від характеру заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Вирішуючи позовні вимоги в частині розміру відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з характеру та обсягу страждань, нервовий стрес, похилий вік позивача, ступінь ушкодження здоровя, зокрема те, що завдані ушкодження спричинили короткочасний розлад здоровя, порушення нормальних життєвих звязків позивача, що вимагає від неї додаткових зусиль для організації свого життя внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та відповідно до вимог ст. 1167 ЦК України, дійшов обґрунтованого висновку, що ці вимоги підлягають задоволенню частково та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості визначив грошову суму на відшкодування моральної шкодив розмірі 10000 гривень.

При цьому судом взято до уваги також і ту обставину, що відповідач ОСОБА_2 достовірно знаючи про спричинену шкоду позивачу в добровільному порядку її не відшкодував та фактично самоусунувся від надання потерпілій від його винних дій особі у наданні будь-якої в тому числі матеріальної. В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 не заперечував, що він позивача не відвідував у лікарні, не надавав коштів на лікування, а обмежився лише кількома телефонними дзвінками з її рідними.

Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_4Ф .- ОСОБА_5 про те, що позивачу було завдано моральну шкоду в розмірі 450000 гривень, які необхідно стягнути з ОСОБА_2

Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається судом залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалість, можливість відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

При визначенні розміру моральної шкоди, суд першої інстанції правомірно виходив із засад розумності, виваженості та справедливості та розміру душевних страждань позивача, яких вона зазнала внаслідок неправомірних дій відповідача та цілком обґрунтовано визначив розмір моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню з врахуванням усіх обставин справи та досліджених доказів. .

Судом першої інстанції правильно визначено розмір судових витрат, а зокрема витрат на правову допомогу, що понесені позивачем та підлягають відшкодуванню ОСОБА_2 з врахуванням поданих на їх понесення доказів, затраченого представником часу та часткового задоволення позовних вимог.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права (п. 2 Постанов, Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009, № 14 "Про судове рішення у цивільній справі").

З врахуванням викладеного, суд першої інстанції у повній мірі забезпечив права ОСОБА_4 гарантовані їй Конституцією України, з врахуванням норм права, які регулюють дані правовідносини.

Висновки суду ґрунтуються на повно і всебічно зясованих обставинах справи, перевірених належними доказами, на які є покликання в рішенні суду і яким суд дав правильну юридичну оцінку.

Доводи апеляційних скарг представника позивача ОСОБА_5 та відповідача ОСОБА_2 не спростовують висновків суду та не впливають на законність ухваленого ним рішення, яке постановлено з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст.307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги представника позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 та відповідача ОСОБА_2 відхилити, а рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 квітня 2017 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: