РІШЕННЯ

іменем України

09 серпня 2017 рокуСправа №451/560/17
Провадження № 2/451/320/17

Радехівський районний суд Львівської області

в складі головуючого-судді Мулявка О.В.

за участі: секретаря судового засідання Кормилюк Т.С.

розглянувши у попередньому судовому засіданні в м.Радехів справу за позовом ОСОБА_1 до Радехівської міської ради Львівської області, ОСОБА_2 про визнання права власності на об'єкт самочинного будівництва та визнання житлового приміщення нежитловим, -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2017 року до суду звернулася позивач із вимогами, відповідно до яких, просить визнати за нею право власності на самочинно збудований об'єкт нерухомого майна - житловий одноповерховий будинок площею 138,2 м.кв., який знаходиться на АДРЕСА_1 та визнати житловий будинок, що знаходиться по АДРЕСА_1, площею 92,5м.кв., нежитловим приміщенням.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилається на обставини, що 18 вересня 2014 року між нею та ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку, загальною площею 92,5 кв.м., разом з надвірними будівлями, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Радехівського районного нотаріального округу Львівської області та зареєстрований в реєстрі за № 1193.

На підставі договору купівлі-продажу житлового будинку придбала у власність житловий будинок з надвірними спорудами, які знаходяться по АДРЕСА_1. Належними до будинку надвірними спорудами є літня кухня, сарай - 2 шт., огорожа, ворота та колодязь.

У подальшому, 18 вересня 2014 року договір купівлі-продажу, як правовстановлюючий документ на житловий будинок був зареєстрований приватним нотаріусом в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Крім цього, позивач придбала у власність на підставі договору дарування від 18 вересня 2014 року (номер в реєстрі - 1194) земельну ділянку, що розташована по АДРЕСА_1, площею 0,10 га, на якій знаходиться вже придбаний будинок.

Зазначає, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Згодом позивач отримала в дар від ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 18 вересня 2014 року (номер в реєстрі - 1195) земельну ділянку, що розташована по АДРЕСА_1, площею 0,0067 га..

Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 12.10.2016 p. № НВ-016 кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_2, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства. Зазначені земельні ділянки є суміжними.

У вересні 2016 року позивач зареєструвала своє місце проживання у цьому будинку та була змушена переїхати туди на постійне місце проживання разом із сім'єю, зокрема чоловіком та дітьми.

Крім цього, зазначає, що придбаний будинок, який був побудований ще в 1947 році, не забезпечував належних умов для проживання нашої сім'ї, руйнувався та не був придатним для інвестицій (ремонту).

Враховуючи те, що позивач набула у встановленому законом порядку право власності на житловий будинок та надвірні споруди (домоволодіння), а також на земельну ділянку, на якій вони знаходяться, вирішила негайно вжити заходів щодо будівництва нового житла та вирішила здійснити реконструкцію літньої кухні шляхом перебудови її у одноповерховий житловий будинок.

У 2014-2015 роках позивач без отримання дозвільних документів та проекту здійснила реконструкцію літньої кухні у житловий одноповерховий будинок та разом із сім'єю переїхала у нього для постійного проживання.

У 2016 році позивач постала перед фактом, що викладені обставини на даний час унеможливлюють реалізацію її права власності на нерухоме майно в повній мірі.

З метою легалізації самочинного будівництва позивач звернулася до сертифікованого інженера-проектувальника з метою виготовлення проекту реконструкції літньої кухні під індивідуальний житловий будинок та отримала такий проект.

Також зазначає, що перед реконструкцією житлового будинку не розробила проектну документацію на будівництво та не отримала дозвіл на виконання будівельних робіт, закінчений будівництвом об'єкт не було прийнято в експлуатацію.

У свою чергу, 05.12.2016 року, державний реєстратор прав на нерухоме майно Радехівської міської ради відмовив їй у державній реєстрації новобудови у зв'язку із відсутністю декларації про готовність об'єкта до експлуатації.

Вважає, що реконструкція літньої кухні у житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 є самочинним будівництвом, оскільки роботи здійснені без належного дозволу та проекту.

У зв'язку з цим, з метою визначення та встановлення відповідності реконструйованого житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, вимогам будівельних норм і правил, позивач звернулася до сертифікованого інженера з інвентаризації нерухомого майна.

16 листопада 2016 року отримала Звіт про проведення технічного обстеження житлового будинку в АДРЕСА_1, у відповідності до якого реконструйований житловий будинок відповідає чинним будівельним нормам та санітарним правилам в галузі будівництва, встановлена можливість його надійної та безпечної експлуатації.

У КП ЛОР «Червоноградське МБТІ» отримала технічний паспорт від 21.11.2016 року на індивідуальний житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1, з якого встановлено, що його інвентарна вартість з урахуванням зносу становить 510170,00 гривень.

Таким чином, зазначає, що житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 збудований у відповідності до вимог державних стандартів, норм і правил, що є підставою для визнання права власності на вказаний вище житловий будинок.

Відповідно до технічного паспорта від 10.10.2016 року, виготовленого КП ЛОР «Червоноградське МБТІ» встановлено, що вартість будинку становить 82544,00 гривні.

Із посиланням на норми матеріального та процесуального права зазначає, що за захистом своїх невизнаних прав вона вимушена звертатися до суду.

Позивач та відповідачі в судове засідання не з'явилися, надавши в адресу суду заяви, просять розгляд справи здійснити без їхньої участі. Позивач на задоволенні позову настоюю, а відповідачі щодо позову не заперечують (а.с.78,82-83).

На підставі наведеного, відповідно до вимог ч.4 ст.130, ст.174, ч.2 ст.197 ЦПК України, судом вирішено питання про ухвалення у попередньому судовому засіданні судового рішення без участі сторін, за наявними у справі матеріалами та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Відповідно до положень ст.ст.11,15 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

На підставі ст.ст.10,60,61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, окрім іншого - визнання права.

За змістом статті 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.

Проектування та будівництво об'єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів; 6) реєстрація права власності на об'єкт містобудування.

Отже, до початку реалізації права на забудову конкретної земельної ділянки особа зобов'язана у встановленому порядку набути право власності або користування на цю земельну ділянку.

Судом встановлено, що 18 вересня 2014 року позивач та ОСОБА_3 уклали договір купівлі-продажу житлового будинку, загальною площею 92,5 кв.м., разом з надвірними будівлями, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, який посвідчений приватним нотаріусом Радехівського районного нотаріального округу Львівської області та зареєстрований в реєстрі за № 1193 (а.с.8).

Із копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 18.09.2014 року №26978023 вбачається, що ОСОБА_1 являється власником житлового будинку, об'єкту житлової нерухомості, загальною площею 92,5м.кв. (а.с.9).

Відповідно до Договору дарування земельної ділянки від 18.09.2014 року за №1195 вбачається, що ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_3 земельну ділянку, що розташована по АДРЕСА_1, площею 0,0067 га. (а.с.10).

Із проекту інженера-проектувальника ОСОБА_4 вбачається, що позивач здійснено реконструкцію літньої кухні під одноповерховий мансардний житловий будинок, що знаходиться по АДРЕСА_1 (а.с.24-28).

Відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-1328цс15, згідно із частиною першою статті 376 ЦК України самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об'єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об'єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) об'єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об'єкт нерухомості є самочинним.

Як зазначив Верховний Суд України у своєму рішенні, слід ураховувати положення частини першої статті 376 ЦК України, а саме: наявність в особи, що здійснила будівництво, належного дозволу та належно затвердженого проекту, а також відсутність істотних порушень будівельних норм і правил у збудованому об'єкті нерухомості.

Згідно частин 1, 2 статті 360-7 ЦПК України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Також, судом констатовано, що самочинно перебудована літня кухня під одноповерховий мансардний житловий будинок, загальною площею 83,0м.кв., що розташований по АДРЕСА_1, хоча і зведені без належних на це дозволів, однак такі можливо надійно і безпечно експлуатувати (а.с.24-28,29-32,33-38,55-65), тобто суд вважає, що конструктивні елементи в цілому придатні до експлуатації, відповідно порушень державних будівельних норм, стандартів і правил не виявлено.

Статтями 7 та 8 Житлового кодексу України передбачено, що переведення жилих будинків і жилих приміщень у нежилі провадиться на підставі рішень відповідних органів та установ, в тому числі і органу місцевого самоврядування. Поряд з цим, процедуру і порядок переведення нежилих приміщень у житлові, законодавством не врегульовано.

Із наявних в матеріалах справи доказів, зокрема із рішення виконавчого комітету Радехівської міської ради Радехівського району Львівської області від 09.09.2016 року №108 (а.с.41) вбачається, що надано дозвіл ОСОБА_1 на реконструкцію житлового будинку АДРЕСА_1 з подальшою зміною цільового призначення. Відтак, суд приходить до висновку про відсутність заперечень із сторони відповідача щодо предмету спору (що кореспондує вимогам ст.174 ЦПК України).

Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло і держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Згідно вимог статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, а при здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків - зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Таким чином, із врахуванням вищенаведеного та рекомендацій, викладених у Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України» №6 від 30.03.2012 року, на підставі аналізу представлених суду доказів щодо розташування будівлі та позиції органу місцевого самоврядування, викладеної у листі за №108, суд приходить до висновку, що самовільно перебудоване і зведені нежитлові будівлі не порушують прав суміжних землекористувачів чи прав інших осіб, в тому числі і сільської ради, а тому суд у відповідності до п.5 ст.376 ЦК України вважає вимогу ОСОБА_1 правомірною, відтак наявні підстави для задоволення обґрунтованого позову в повному обсязі.

Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України суд вважає за необхідне із відповідачів стягнути в користь позивача понесені нею судові витрати.

Керуючись ст.ст.10,11,60,88,209-212,215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий одноповерховий будинок площею 138,2 м.кв., що розташований по АДРЕСА_1.

Визнати житловий будинок, що розташований по АДРЕСА_1, площею 92,5м.кв. і, який належить ОСОБА_1 - нежилим приміщенням.

Стягнути солідарно із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, жительки АДРЕСА_2 та Радехівської міської ради Львівської області (юридична адреса: м.Радехів, вул.Івана Франка,2 Львівська область) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, жительки АДРЕСА_1 понесені нею судові витрати в сумі 5927 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Львівської області через Радехівський районний суд Львівської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

ГоловуючийМулявка О. В.