Справа № 206/3996/17
Провадження № 2/206/1061/17
У Х В А Л А

про забезпечення позову

"31" липня 2017 р. суддя Самарського районного суду міста Дніпропетровська Кушнірчук Р.О., розглянувши заяву про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який обгрунтував тим, що 10 листопада 2016 року між ним та ОСОБА_2 був укладений договір позики, згідно умов якого він передав відповідачу грошові кошти в сумі 400 000 грн. під 20% річних, з кінцевим терміном їх повернення у строк до 10 квітня 2017 року за місцем виконання договору АДРЕСА_1. Цього ж дня між ним та ОСОБА_3 було укладено договір поруки, згідно якого остання зобовязалася солідарно відповідати перед ним за виконання зобовязання ОСОБА_2 за цим договором позики. Свої зобовязання з своєчасного та повного повернення позики ОСОБА_2 не виконує, а ОСОБА_3 на його вимогу повернути суму позики, повідомила про відсутність в неї таких коштів.

31 липня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом, а також з заявою про забезпечення позову, в якій до вирішення спору по суті просить суд вжити заходів забезпечення позову, мотивуючи тим, що у разі невжиття обраних позивачем заходів забезпечення позову виконання рішення суду у разі задоволення позову буде неможливим. Зокрема позивач зазначив, що йому достовірно відомо, що відповідач ОСОБА_2 всіляко ухиляється від виконання зобовязань, уникаючи контактів з ним. Про намір боржника не повертати суму боргу переконливо свідчить той факт, що він на неодноразові його звернення ухиляється від спілкування з ним, за місцем реєстрації місця проживання тривалий час його не можна знайти, а лише 26.07.2017 року йому випадково вдалося звязатися з ним за його номером телефону.

Позивач зазначає, що уникаючи виконання зобовязання, ОСОБА_2 може розпочати відчуження майна або обтяжити його правами третіх осіб задля створення перешкод в зверненні стягнення за цим судовим рішенням, тобто вчинятиме дії, які зроблять неможливим виконання судового рішення.

Таким чином, єдиним джерелом забезпечення виконання зобовязань відповідачем ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перед позивачем є нерухоме майно, що належить відповідачам на праві приватної власності, на яке можливо буде звернути стягнення у разі задоволення позову під час примусового виконання рішення суду.

Розглянувши подану позивачем заяву про вжиття заходів до забезпечення позову, зважаючи на фактичні обставини справи, суд вважає її обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. При цьому суд виходить з співмірності таких заходів заявленим позовним вимогам, а також відповідності способу забезпечення позову вимогам ст. 153 Цивільного процесуального кодексу України, а зокрема з наступного.

З наданих до заяви документів вбачається, що відповідач ОСОБА_2 та ОСОБА_3 дійсно не виконали зобовязань з повернення суми позики позивачу за договором позики від 10.11.2016 року.

За правилами ст. 13 ч.ч. 1,2,3 Цивільного кодексу України, особа здійснює цивільні права у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 31.07.2017 року відповідачу ОСОБА_2Г належить на праві власності 47/100 та 17/100 частин домоволодіння по Узвозу Лоцманському, будинок 1-а у місті Дніпро та земельні ділянки за кадастровим номером :03:217:0005, площею 0,0311 га. та площею 0,0139 га. про що свідчать також копії нотаріально посвідчених договорів дарування від 03.09.2002 року, приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_4 за номером 1892, договору дарування 34/100 частин будинку, посвідченого 04.08.2003 року приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_5 за номером 7720, договору купівлі продажу від 19.06.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_6 за номером 1513, державним актом на землю серії ДП 115998 від 29.09.2003 року, державним актом на землю серїї Р2 № 210502 від 30.11.2002 року.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, що беруть участь у справі має право вжити передбачених статтею 152 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Відповідно до ст. 152 ЦПК України позов забезпечується у тому числі накладанням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачеві; забороною вчиняти певні дії, передачею речі, що є предметом спору на зберігання іншим особам.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.09.2006 року № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства" при вирішенні питання про забезпечення позову суди повинні оцінювати обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням таких умов: наявність зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; імовірність ускладнення виконання або невиконання судового рішення у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками вказаного судового розгляду.

Таким чином, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Як розяснив Верховний Суд України в п.2 Постанови Пленуму «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», вирішуючи питання щодо застосування певного виду забезпечення позову, суди повинні виходити з того, що наведений у ч. 1 ст. 152 ЦПК перелік видів такого забезпечення не є вичерпним, тому за наявності відповідного клопотання можуть бути застосовані й інші його види, але з урахуванням обмежень, установлених ч. 4 зазначеної статті. Судам слід ураховувати, що у справах окремих категорій позови можна забезпечувати за допомогою спеціальних заходів, які регулюються нормами відповідних законів.

ОСОБА_7 України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень (ст.ст.16, 25, ч.3 ст.31-1) передбачають такий спосіб, як заборона вчинення реєстраційних дій щодо реєстрації та перереєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Суд, дослідивши матеріали справи дійшов висновку, що обраний позивачем спосіб забезпечення позову є адекватними та співмірними заявленим позивачем позовними вимогами, та є таким, що може забезпечити фактичне виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Зважаючи на викладені обставини та приймаючи до уваги, що обраний позивачем захід забезпечення позову передбачений законом та є співмірним відносно заявленим позовним вимогам, а також враховуючи існуючу імовірність ускладнення виконання судового рішення у разі невжиття таких заходів, керуючись ст.ст. 151, 152 ЦПК України, суддя -

у х в а л и в:

Заяву про забезпечення позову задовольнити.

З метою забезпечення позову заборонити ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) та будь яким іншим особам, у тому числі органам державної реєстрації, державним реєстраторам вчиняти у будь який спосіб відчуження, реєстрацію та будь які реєстраційні дії з державної реєстрації (перереєстрації) права власності та інших речових прав на 47/100 та 17/100 частин домоволодіння по Узвозу Лоцманському, будинок 1-а у місті Дніпро та земельної ділянки за кадастровим номером :03:217:0005, площею 0,0311 га., земельної ділянки площею 0,0139 га. по Узвозу Лоцманському, будинок 1-а у місті Дніпро, які належать на праві власності ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1).

Ухвала суду підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому для виконання судових рішень і може бути предявлена до виконання протягом одного року з моменту її винесення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Р.О. Кушнірчук