Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" липня 2017 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

Головуючого судді САВЛУК Т.В.

при секретарі Бурячек О. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1, звертаючись з позовом до суду, просила суд розірвати шлюб укладений з ОСОБА_2 мотивуючи тим, що з 16 серпня 2003 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на протязі останніх років сімейне життя між сторонами поступово погіршувалось через постійні сварки та скандали, які неодноразово відбувались в присутності дитини, що також в подальшому може вплинути на її психіку, погляди на життя та формування її світогляду, останні роки подружжя не може як сім'я проживати разом, виконувати сімейні обов'язки, спокійно вирішувати навіть нескладні поточні проблеми, відповідач дозволяє собі застосовувати до позивача фізичне насильство, постійно пред'являє необгрунтовані претензії, чим постійно ганьбить, ображає та принижує честь і гідність позивача, що робить спільне життя подружжя нестерпним, сторони спільного господарства не ведуть, за таких обставин позивач вважає, що шлюб носить формальний характер, спільне проживання сторін та збереження їх шлюбу є неможливим і суперечить їх спільним інтересам, у зв'язку з чим просить розірвати шлюб.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити, пояснила, що з 16 серпня 2003 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, спільне сумісне життя подружжя не склалось, через постійні сварки та скандали, відповідач дозволяє собі застосовувати до позивача фізичне насильство, постійно пред'являє необгрунтовані претензії, чим постійно ганьбить, ображає та принижує честь і гідність позивача, що робить спільне життя подружжя нестерпним, відповідач не надавав допомоги у ведені господарства, не забезпечував утримання спільної дитини, крім того позивач в телефоні відповідача виявила фотографії незнайомої жінки, що свідчить про наявність у відповідача в його житті іншої жінки, така поведінка відповідача призводить до негативних емоцій позивача, завдає їй душевних страждань, у зв'язку з чим на протязі останніх років подружжя не підтримують шлюбних стосунків, мають окремі бюджети, тому позивач прийняла остаточне рішення розірвати шлюб.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні проти позову заперечував, пояснив, що з 16 серпня 2003 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, дійсно протягом останніх років подружжя не підтримують сімейно-шлюбні відносини, мають окремі бюджети, однак відповідач не втрачає надію на відновлення сімейно - шлюбних стосунків, має намір вживати всіх можливих заходів для їх збереження, та просив надати додатковий строк для примирення.

Заслухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного.

Відповідно до положень ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. (ст. 55 Сімейного кодексу України).

Згідно положень частини третьої та четвертої ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

На підставі ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 13 січня 2017 року сторонам по справі надано строк на примирення терміном на три місяці.

Як убачається з матеріалів справи, підтверджується наявними у справі доказами та поясненнями сторін по справі, які надавались в судовому засіданні, з 16 серпня 2003 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на протязі останніх років сімейне життя між сторонами поступово погіршувалось через постійні сварки та скандали сімейне життя подружжя не склалось, у зв'язку з тим, що вони мають діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім'ю, останні роки подружжя не може як сім'я проживати разом, виконувати сімейні обов'язки, спокійно вирішувати навіть нескладні поточні проблеми, відповідач дозволяє собі застосовувати до позивача фізичне насильство, постійно пред'являє необгрунтовані претензії, чим постійно ганьбить, ображає та принижує честь і гідність позивача, спільного господарства не ведуть, ці обставини визнанні відповідачем в судовому засіданні, тому в силу положень ч.1 ст.61 Цивільного процесуального кодексу України обставини визнанні сторонами цивільного процесу не потребують доказуванню.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що рішення позивача про розлучення є виваженим та свідомим, причини з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали не можливими, оскільки тривалий час сторони не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, спільного господарства не ведуть, поновлювати сімейно-шлюбні відносини позивач наміру не має, разом з тим суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України, тому позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу підлягає задоволенню.

Відповідно до положень ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, ухвалюючи рішення суд присуджує стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 551 грн. 20 коп., які сплачено позивачем при зверненні з цим позовом до суду.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 24, 55, 56, 69, 110, 112, 113 Сімейного кодексу України, ст.ст.1, 4, 10, 58, 60, 88, 208, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрований Черкаським міським відділом реєстрації актів громадянського стану 16 серпня 2003 року (актовий запис №1178) - розірвати.

Після розірвання шлюбу прізвище дружини залишити «ОСОБА_1», прізвище чоловіка залишити «ОСОБА_2».

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 551,20 грн.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга, яка подається до Апеляційного суду міста Києва через Дніпровський районний суд міста Києва, протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

С у д д я