У Х В А Л А

03 серпня 2017 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Романюка Я.М., Лященко Н.П.,Охрімчук Л.І.,
розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до відділу освіти Знам'янської районної державної адміністрації Кіровоградської області про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди,

встановила:

Рішенням Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 31 березня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 15 червня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове, яким позов задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ начальника відділу освіти Знам'янської РДА від 14 вересня 2015 року про звільнення ОСОБА_4 з 15 вересня 2015 року з посади директора Трепівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Знам'янської районної ради Кіровоградської області за систематичне невиконання без поважних причин посадових обов'язків; поновлено ОСОБА_4 на посаді директора вказаної школи з 15 вересня 2015 року; стягнуто з відділу освіти Знам'янської РДА на користь ОСОБА_4 49 593 грн. 15 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу (обчисленого без вирахування податків та інших обов'язкових платежів), 5 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 лютого 2017 року касаційну скаргу відділу освіти Знам'янської РДА задоволено, рішення апеляційного суду скасовано, рішення суду першої інстанції залишено в силі.

У поданій до Верховного Суду України заяві ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу суду касаційної інстанції та залишити в силі рішення апеляційного суду, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме 147-149 КЗпП України.

Перевіривши доводи заяви, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що у допуску справи до провадження необхідно відмовити.

Постановляючи ухвалу від 15 лютого 2017 року, про перегляд якої порушує питання заявниця, суд касаційної інстанції, залишивши в силі рішення суду першої інстанції, погодився з його висновком про відсутність правових підстав для поновлення позивачки на роботі з огляду на те, що звільнення ОСОБА_4 відбулося без порушення вимог трудового законодавства, оскільки роботодавець при її звільненні дотримався процедури звільнення працівника з підстав, передбачених пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України.

Разом з тим в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, наданих для порівняння, містяться такі висновки:

- від 12 квітня 2017 року суд касаційної інстанції, залишивши в силі рішення суду першої інстанції, погодився з його висновками про скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_6, оскільки з документів, які стали підставою для притягнення позивачки до дисциплінарної відповідальності не вбачається жодних фактів невиконання або неналежного виконання нею своїх посадових обов'язків, будь-яких доказів невиконання розпоряджень керівника не надано;

- від 16 січня 2017 року суд касаційної інстанції, залишивши без змін судові рішення, погодився з їх висновками про наявність правових підстав для скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_4, оскільки доказів та обставин порушення особою посадової інструкції відповідачем не надано;

-від 14 квітня 2016 року суд касаційної інстанції, залишивши без змін рішення апеляційного суду, погодився з його висновками про скасування наказу в частині оголошення догани за невиконання плану виробничих завдань, оскільки наказ в цій частині видано без законних підстав та з порушенням порядку встановленого КЗпП України. Крім того, формулювання наказу про накладення дисциплінарного стягнення не дозволяє чітко визначити який саме проступок вчинив працівник, що в свою чергу позбавляє можливості надати працівнику відповідні обґрунтовані пояснення щодо дисциплінарного проступку згідно ст. 149 КЗпП України;

-від 28 грудня 2016 року суд касаційної інстанції, залишивши без змін рішення апеляційного суду, погодився з його висновками про задоволення позову, оскільки особа, працюючи на посаді директора Технічного коледжу Луцького національного технічного університету, не допустив порушеня своїх трудових обов'язків, що стало підставою для оголошення йому догани, відтак притягнення його до дисциплінарної відповідальності суперечить чинному законодавству.

Порівняння вищенаведених судових рішень із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшов протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

Керуючись статтею 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до відділу освіти Знам'янської районної державної адміністрації Кіровоградської області про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 лютого 2017 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.М. Романюк

Н.П. Лященко

Л.І. Охрімчук