Справа № 523/9963/16-ц
Провадження №2/523/1945/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

З а о ч н е

"22" серпня 2017 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м.Одеси у складі:

головуючого судді Шепітко І.Г.

при секретарі Мица А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №22 у м.Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася до суду з вимогами про стягнення з відповідача на її користь грошових коштів у розмірі 1 912 046,97 грн., що складаються з основної заборгованості у розмірі 460 470,50 грн., а також заборгованості з урахуванням 3% річних 151477,15 грн. та 1 300 099,32 грн., обґрунтовуючи вимоги тим, що вона виступила поручителем за кредитним договором, укладеним між відповідачем та ЗАТ КБ «ПриватБанк», з нею укладено договір поруки, згідно якого вона зобовязалася сплатити грошову суму, яку вимагає кредитор, у випадку невиконання боржником своїх зобовязань за договором. Оскільки нею було здійснено відповідні оплати як поручителем, вона вимагає стягнути з відповідача зазначену суму.

У судове засідання представник позивачки заявив клопотання про розгляд справи за його відсутності на підставі наявних у справі доказів, при цьому представник позивача надав дані щодо відсутності заборгованості відповідача за кредитним договором перед банком.

Згідно ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, може заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Відповідач у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином за місцем його реєстрації, з клопотаннями про відкладення розгляду справи не звертався, заперечень на позов до суду не надходило, свою думку щодо позовних вимог в тій чи іншій формі відповідач не висловив.

За таких обставин, підстави для відкладення розгляду справи, що передбачені ч.ч.1, 2 ст.169 ЦПК України, відсутні.

Враховуючи також вимоги ст.157 ЦПК України та ст.6 Конвенції Про захист прав людини та основних свобод, ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести в заочному порядку за відсутності відповідача, що відповідає положенням ст.169 та ст.224 ЦПК України.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Так, у судовому засіданні встановлено, що між відповідачем та ЗАТ КБ «ПриватБанк» був укладений кредитний договір №327 МБА від 16.07.2008 року, за яким йому було надано грошові кошти у розмірі 52800 доларів США для придбання автотранспорту.

10.07.2013 року до вказаного кредитного договору укладено Додатковий договір №1 про нове редакцію преамбули кредитного договору, згідно якого заборгованість відповідача на дату укладення додаткового договору була визначена у розмірі 9973,53 доларів США та змінено валюту договору з доларів США на гривню, що становить 81384,00 грн. по курсу 8,16 грн. за 1 долар США.

10.07.2013 року до вказаного кредитного договору укладено Додатковий договір №2 про нове редакцію преамбули кредитного договору, згідно якого кредитна лінія становить 96222,00 грн.

До кредитної справи долучено згоду позивачки як співвласника нерухомого майна на укладення договору застави транспортного засобу та надання в заставу будь-якого нерухомого майна, що належить їм з ОСОБА_2 на праві спільної власності, на виконання зобов'язань ОСОБА_2

16.07.2008 року між позивачкою та банком, на виконання відповідачем умов кредитного договору, був укладений договір поруки.

На виконання умов кредитного договору, позивачкою особисто у період з 22.01.2013 року по 01.09.2011 року було здійснено 10 платежів на загальну суму 18 530 доларів США.

У відповідності до довідки №1984862 від 05.12.2014 року, станом на дату видачі довідки, заборгованість по вказаному кредитному договору у ОСОБА_2 відсутня, кредит погашено.

Таким чином, у період дії основного договору, позивачкою як поручителем, замість отримувача кредиту ОСОБА_2, було сплачено грошові кошти в іноземній валюті на загальну суму 18 530 доларів США.

Будь-яких доказів на спростовування стверджень позивачки відповідачем до суду не надано.

Згідно ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. За таких обставин суд вважає вимоги позивача про стягнення заборгованості обґрунтованими та такими, що відповідають умовам договору.

Статтею 625 ч.1 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Частиною 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Згідно зі ст.553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Поручителем може бути одна або кілька осіб.

Статтею 554 ЦК України визначено, що у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Згідно вимог ст.556 ЦК України, після виконання поручителем зобов'язання, забезпеченого порукою, кредитор повинен вручити йому документи, які підтверджують цей обов'язок боржника. До поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання.

Пунктом 3 ч.1 ст.512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем).

Щодо вимог про стягнення з відповідача 3% річних та заборгованості з урахуванням індексу інфляції, суд виходить з наступного.

Згідно частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Проценти, передбачені статтею 625 ЦК України, за своєю природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів, а відтак відрізняються від процентів, які підлягають сплаті за правомірне користування грошовими коштами, що свідчить про відсутність подвійного стягнення при нарахуванні 3% річних від простроченої суми, включаючи нараховані проценти за користування коштами, встановленими договором.

Такого висновку дійшов ВСУ, висловивши правову позицію у справі №6-2129цс16, а також №6-1003цс16. Відповідно до ст.360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно- правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Таким чином, підлягають задоволенню вимоги про стягнення заборгованості з урахуванням 3% річних у розмірі 151477,15 грн., - згідно наданого позивачкою розрахунку, що відповідачем не оспорювався.

Разом з тим, вимоги позивачки в частині стягнення заборгованості з урахуванням індексу інфляції задоволенню не підлягають, оскільки у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, а сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти. До курсу іноземної валюти (в даному випадку долар США) включаються показники не тільки з попиту на продаж та придбання іноземної валюти, а і індекс інфляції гривні та інші економічні показники, тому застосування ст.625 ЦК України, як захід цивільно-правової відповідальності за порушення грошового зобовязання, можливо застосовувати виключно для грошової одиниці України гривні, з метою захисту позичальника від знецінення гривні за певний проміжок часу.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за виключенням нарахованої суми інфляційних витрат.

У відповідності до вимог ст.ст.79, 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню понесені нею та документально підтверджені судові витрати у загальному розмірі 7716,80 гривень (а.с.1, 38, 49, 62).

Керуючись ст.ст.10, 11, 57 - 60, 64, 79, 88, 158, 169, 197, 209, 212 - 215, 218, 222, 224-228 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, суму сплаченої нею заборгованості за кредитним договором №327 МБА від 16.07.2008 року у розмірі 460 470,50 грн., а також заборгованість з урахуванням 3% річних у розмірі 151 477,15 грн., а в цілому стягнути:

611 947,65 гривень заборгованості,

а також понесені та документально підтверджені судові витрати у загальному розмірі 7716,80 гривень.

В іншій частині позову відмовити.

Копію рішення направити сторонам у справі.

Рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене позивачем до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання копії рішення.

Суддя: