Справа № 357/759/17 Головуючий у І інстанції Дмитренко А. М.
Провадження № 22-ц/780/3551/17 Доповідач у 2 інстанції Олійник В. І.
Категорія 9 21.08.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

21 серпня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді - Олійника В.І.,

суддів Коцюрби О.П., Лівінського С.В.,

при секретарі Вергелес О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Білоцерківської міської ради Київської області, ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_3, третя особа: Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області, про встановлення факту проживання однією сім'єю без шлюбу,-

в с т а н о в и л а :

У січні 2017 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом про встановлення факту проживання однією сім'єю без шлюбу, який обґрунтовував тим, що від 14 вересня 2004 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 він і ОСОБА_5 проживали однією сім'єю як чоловік і жінка без шлюбу, виховували доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, але не звернулися до державного органу РАЦС із заявою про реєстрацію шлюбу.

Зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 померла і на даний час виникла необхідність у встановленні факту проживання однією сім'єю без шлюбу для набуття статусу особи, яка відповідно до норм СК України має право бути усиновлювачем щодо неповнолітньої ОСОБА_3 та визнання права спільної сумісної власності на майно, набуте за час проживання з ОСОБА_5

Від вересня 2004 року до моменту смерті ОСОБА_5 вони разом проживали в одній квартирі по АДРЕСА_2, вели спільне господарство, підтримували подружні стосунки, за спільні кошти набули меблі та предмети домашнього вжитку, проводили ремонти в квартирі, також протягом періоду спільного проживання ними в 2009 році придбано автомобіль Mitsubishi Pajero (державний номер НОМЕР_1), у 2015 році придбано кімнату в гуртожитку по АДРЕСА_3 та в 2016 році - квартиру АДРЕСА_1. ОСОБА_3 він вважає своєю донькою, виховував її з дитинства і готує документи для її удочеріння.

У зв'язку з вищенаведеним просив встановити факт проживання однією сім'єю його та ОСОБА_5, як чоловіка та жінки без шлюбу, в період від 14 вересня 2004 року до ІНФОРМАЦІЯ_3.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 травня 2017 року позов задоволено частково.

Встановлено факт проживання однією сім'єю ОСОБА_4 та ОСОБА_5, як чоловіка та жінки без шлюбу, в період від грудня 2005 року до ІНФОРМАЦІЯ_3.

В решті позову відмовлено.

В апеляційній скарзі з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, яким відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам не відповідає.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що позивачкою надано докази на обґрунтування його позовних вимог, а саме: письмові докази, покази свідків, оскільки не суперечать поясненням позивача та іншим доказам по справі, є послідовними, свідки не є заінтересованими в результатах розгляду даної справи; тоді як відповідачем не надано безспірних та достатніх доказів на обґрунтування її заперечень.

Колегія суддів з висновками, на підставі яких було задоволено позов, не може погодитися.

Відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

За змістом ч.3 ст.10 та ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_5, що підтверджується копією свідоцтва про її смерть (а.с.11).

ОСОБА_5 мала неповнолітню доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на яку їй було призначено державну допомогу як одинокій матері, що слідує з копії свідоцтва про народження дитини (а.с.60) та копії довідки управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради (а.с.65) і в зареєстрованому шлюбі ОСОБА_5 ніколи не перебувала.

Також встановлено, що ОСОБА_4 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 від 24.11.2001 року, від якого вони мають неповнолітнього сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2. Шлюб між ними розірвано за рішенням Білоцерківського міського суду Київської області від 24.03.2004 року по справі №2-121/2004 року, що вбачається з копії цього рішення (а.с.110).

Як вбачається з матеріалів справи, після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина на належне їй майно і спадщину прийняли в порядку, передбаченому ст.ст.1269, 1270 ЦК України, спадкоємці першої черги за законом, а саме: мати спадкодавця ОСОБА_2, яка подала 12.01.2017 року до приватного нотаріуса Білоцерківського міського нотаріального округу Федоряки О.С. заяву про прийняття спадщини, та неповнолітня донька померлої ОСОБА_3, 2002 року народження, що підтверджуються копією матеріалів спадкової справи №2/2017 (а.с.82-96).

Як стверджує позивач ОСОБА_4, ОСОБА_5 померла і на даний час у нього виникла необхідність у встановленні факту проживання однією сім'єю без шлюбу для набуття статусу особи, яка відповідно до норм СК України має право бути усиновлювачем щодо неповнолітньої ОСОБА_3 та визнання права спільної сумісної власності на майно, набуте за час проживання з ОСОБА_5

За ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Позивач в обґрунтування своїх вимог посилається на те, що вони проживали з ОСОБА_5 однією сім'єю без реєстрації шлюбу від 14.09.2004 року до дня її смерті у квартирі АДРЕСА_2, разом виховували її дочку ОСОБА_3, вели спільне господарство та набули спільно рухоме та нерухоме майно.

В п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснено, що при застосуванні ст.74 СК, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

За ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.256 ЦПК України судом можуть встановлюватися факти проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Встановлено, що квартира АДРЕСА_2 належить на праві власності ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 20 лютого 1997 року, що стверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.13-17).

Позивач ОСОБА_4 за даними паспорта зареєстрований по АДРЕСА_4 (а.с.8-10), ОСОБА_5 та її донька ОСОБА_3 були зареєстровані по АДРЕСА_5, де проживає ОСОБА_2, що стверджується копією довідки управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради (а.с.64).

Згідно матеріалів справи, ОСОБА_5 від 09.01.2004 року була зареєстрована як фізична особа-підприємець, що вбачається з копії свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця (а.с.66).

На обґрунтування своїх позовних вимог позивачем надано наступні докази: картку клієнта торгівельної мережі «Метро» від 05.12.2005 року, що видається суб'єктам господарювання, яка виписана на ім'я ОСОБА_5 та її довіреного представника ОСОБА_4 (а.с.23).

Надано копію довідки управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради від 18.01.2010 року (а.с.18) на ім'я ОСОБА_4 було оформлено допомогу від 30.03.2009 року за надання соціальних послуг особам похилого віку, інвалідам, по догляду за ОСОБА_11 - батьком ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.75).

Також до матеріалів справи долучено копію протоколу про адміністративне правопорушення від 24.09.2009 року (а.с.19), в якому зазначено про вчинення ОСОБА_4 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП під час керування транспортним засобом - автомобілем ВАЗ, що належить ОСОБА_5, і в протоколі вказано місце його проживання -АДРЕСА_2.

ОСОБА_4 укладено письмовий договір №4090 з ФОП ОСОБА_12 про надання послуг доступу до мережі інтернет від 29.01.2010 року за адресою - АДРЕСА_2 (а.с.26).

Згідно копії постанови державного виконавця міського відділу ДВС Білоцерківського міськрайонного управління юстиції про відкриття виконавчого провадження від 19.09.2011 року (а.с.22) було відкрито виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_4 штрафу на користь держави по постанові ВДАІ і зазначено місце проживання боржника - АДРЕСА_2.

Крім того, працівниками Білоцерківського МВ ГУ МВС України в липні 2011 року та вересні 2011 року проводилися перевірки за заявою бувшої дружини позивача ОСОБА_7 з приводу несплати ним аліментів на утримання сина ОСОБА_8, про що свідчать копії постанов від 22.07.2011 року та від 10.09.2011року про відмову в порушенні кримінальної справи (а.с.133-134), в яких працівниками міліції зазначено місце проживання ОСОБА_4 - АДРЕСА_2.

У рішенні виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 14.02.2017 року за №40 «Про встановлення піклування над неповнолітньою ОСОБА_3 та майном, що їй належить», згідно якого піклувальником неповнолітньої призначено її бабусю ОСОБА_2, вказується на те, що ОСОБА_3 зареєстрована в будинку по АДРЕСА_5, який належить ОСОБА_2, але фактично дитина проживає із співмешканцем її матері ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2; письмово вона виявила бажання залишитися проживати з татом та бабусею, хоча ОСОБА_4 не є біологічним батьком ОСОБА_3.

В психолого-педагогічній характеристиці на ОСОБА_3, яку надано «Першою Білоцерківською гімназією-школою 1 ступеня», де дитина навчається, також зазначено, що проживає дівчинка з вітчимом ОСОБА_4 (а.с.107).

В характеристиці Комунального закладу Білоцерківської міської ради ДЮСШ «Юність» від 06.02.2017 року №17 (а.с.108), де ОСОБА_3 навчається на відділенні художньої гімнастики з п'яти років, зазначено, що батьки дівчинки: ОСОБА_5 та ОСОБА_4 приділяють належну увагу вихованню дочки.

Сама відповідачка ОСОБА_2, звертаючись до Білоцерківського відділу поліції 23.02.2017 року, вказувала на те, що колишній співмешканець померлої дочки ОСОБА_4 не повертає документи на автомобіль дочки, що вбачається з копії довідки Білоцерківського відділу поліції від 27.02.2017 року (а.с.132).

На підтвердження показів свідків позивачем надано також ряд фотографій, на яких він та ОСОБА_5 разом з ОСОБА_3 на відпочинку, також сам ОСОБА_4 разом з ОСОБА_3 та його сином, де діти ще зовсім маленькі, на різних святах у колі сім'ї та у друзів.

На підставі викладених доводів позивача суд першої інстанції вважав, що між позивачем та ОСОБА_5 дійсно склалися усталені відносини як у подружжя, тобто вони разом проживали, вели спільне господарство та разом виховували доньку ОСОБА_5 - ОСОБА_3, яка вважає позивача своїм батьком.

Проте, суд вважав за можливе встановити факт проживання позивача та ОСОБА_5 однією сім'єю без шлюбу в період від грудня 2005 року ( з дати першого письмового доказу) до ІНФОРМАЦІЯ_3, по день її смерті, оскільки безспірних доказів факту їх спільного проживання від вересня 2004 року суду не надано.

Проте, колегія суддів не може погодитися з висновками суду першої інстанції, на підставі яких було частково задоволено позов і встановлено факт проживання однією сім'єю.

Так, з матеріалів справи не вбачається між позивачем ОСОБА_4 та ОСОБА_5 спільного ведення господарства.

Також відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували їхнє спільне проживання.

Заперечуючи проти позову, відповідачка та її представник посилалися на те, що ОСОБА_4 працював у ОСОБА_5 водієм та продавцем.

Також апелянтка стверджує, що її дочка ОСОБА_5 з донькою ОСОБА_3 проживали у її будинку і були зареєстровані саме за цією адресою.

Свідок ОСОБА_15, який мешкає за адресою: АДРЕСА_2, показав, що знає ОСОБА_5 від 2003 року, вона купила квартиру №86 і пізніше з нею став проживати позивач.

Свідок ОСОБА_16, яка працювала продавцем у магазині ОСОБА_5 ствердила, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4 разом не проживали і що у них були лише трудові відносини.

Відповідачкою та її представником було надано психолого-педагогічну характеристику на ОСОБА_3 з дошкільного навчального закладу (ясла-садок), який вона відвідувала від 2004 року до 31.08.2009 року, в якій вказано на те, що приводили дитину в садочок бабуся або мати.

З письмових доказів відповідачкою надано квитанції щодо оплати комунальних послуг за серпень - жовтень 2016 року по квартирі АДРЕСА_2 (а.с.70-74), які оформлені на ім'я ОСОБА_5

Також ОСОБА_2 були надані довідки з Білоцерківської міської лікарні №2 про перелік ліків та медикаментів, які були придбані для лікування ОСОБА_5

Відповідачкою надано копії квитанцій про понесені нею витрати на ритуальні послуги при похованні дочки.

Крім того, в судовому засіданні відповідачка категорично заперечила ведення спільного господарства позивачем з її дочкою.

За ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана обґрунтувати як свої вимоги, так і свої заперечення, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства.

З матеріалів справи не вбачається доказів щодо спільного проживання та придбання спільно під час проживання автомобіля, кімнати в гуртожитку та квартири, при тому, що кімната в гуртожитку була набута на підставі договору дарування, а квартира і автомобіль були придбані та зареєстровані на ім'я ОСОБА_5 та сама квартира АДРЕСА_1 була придбана на підставі договору купівлі-продажу від 08.06.2015 року на ім'я ОСОБА_5 і зі змісту договору вбачається, що кошти, за які придбано цю квартиру, є особистою приватною власністю ОСОБА_5, на що вона сама вказала при посвідченні договору (а.с.143).

З огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку щодо необхідності скасування рішення і ухвалення нового, яким відмовити ОСОБА_4 у задоволенні його позову.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.303, 307, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія судів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 травня 2017 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_4 у задоволенні його позову.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: В.І. Олійник

Судді: О.П. Коцюрба

С.В. Лівінський