Справа № 913/64/2012
Провадження № 22-ц/779/1342/2017
Головуючий у 1 інстанції Пулик М.В.
Суддя-доповідач Максюта
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Максюти І.О.,

суддів: Василишин Л.В., Пнівчук О.В.

секретаря Турів О.М.

з участю представника апелянта ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4, позивача ОСОБА_5 та її представника ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_7 про визнання права власності на спадкове майно та за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про поновлення строку позовної давності, визнання заповіту та свідоцтва про право на спадщину недійсними, за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Рожнятівського районного суду від 26 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2009 року ОСОБА_5 звернулася з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_7 про визнання права власності на спадкове майно, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її бабуся ОСОБА_8, спадкоємцями майна якої за законом були її тітки - ОСОБА_3, ОСОБА_9, ОСОБА_2, які успадкували 3/4 частини будинковолодіння по АДРЕСА_3, а 1/4 частину успадкувала її мати - ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 померла тітка ОСОБА_9, яка за життя склала на її користь заповіт, за яким заповіла їй все належне їй майно, а саме: однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 та 1/4 частину будинковолодіння по АДРЕСА_3.

Оскільки 24 грудня 2004 року вона отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом тільки на однокімнатну квартиру, а на 1/4 частину вищезазначеного будинковолодіння їй не видано таке свідоцтво у зв'язку з відсутністю реєстрації права власності на ім'я померлої, це спонукало її звернутися з даним позовом.

У червні 2009 року ОСОБА_3 звернулася з позовом до ОСОБА_5 про поновлення строку позовної давності, визнання заповіту та свідоцтва про право на спадщину недійсними. Уточнені в процесі розгляду справи позовні вимоги обґрунтовувала тим, що у червні 2009 року їй стало відомо, що її рідна сестра ОСОБА_9 за життя склала заповіт, посвідчений Калуською районною державною нотаріальною конторою 28 січня 2004 року, за умовами якого все належне їй майно заповіла племінниці ОСОБА_5, яка після смерті спадкодавця звернулася в нотаріальну контору та отримала свідоцтво про право на спадщину. Однак племінниця ввела ОСОБА_9 (спадкодавця) в оману, переконавши, що буде доглядати за нею, здійснюючи психологічний тиск, спонукала її до написання заповіту на свою користь і такий не відповідав дійсній волі померлої. Підставою для визнання заповіту недійсним є також психічне захворювання заповідача, яка страждала стійким хронічним розладом психічної діяльності у формі органічного розладу особистості та поведінки, змішаного ґенезу, ускладненого динамічними порушеннями мозкового кровообігу, що позбавляло її можливості усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Ухвалою Рожнятівського районного суду від 29 липня 2009 року позови об'єднано в одне провадження.

Рішенням Рожнятівського районного суду від 26 грудня 2014 року позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_7 про визнання права власності на спадкове майно задоволено. Визнано за ОСОБА_5 право власності на 1/4 спадкового домоволодіння в АДРЕСА_3, власником якого на день смерті була ОСОБА_9, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про поновлення строку позовної давності, визнання заповіту та свідоцтва про право на спадщину недійсними відмовлено за їх безпідставністю.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 7050 грн. витрат на правову допомогу, 3180 грн. за проведення судово-психіатричної експертизи, 156 грн. судового збору.

Ухвалою Рожнятівського районного суду від 29 липня 2015 року виправлено описку в рішенні Рожнятівського районного суду, суть якої зводиться до зазначення у резолютивній частині рішення адреси спадкового домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_3, власником якого на день смерті була ОСОБА_9, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.20-21, том.3).

Не погодившись з даним рішенням, ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на незаконність та необґрунтованість рішення, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з'ясування обставин справи.

Зазначає, що дану справу судом розглянуто за її відсутності без встановлення її відношення до заявленого ОСОБА_5 позову. Ще до 2011 року в судовому засіданні був присутній ОСОБА_10, який з'явився в судове засідання без її відома, скориставшись дорученням від 20.06.2008 року, виданого йому на отримання пенсії. Повноважень приймати участь в даній цивільній справі за позовом ОСОБА_5 він не мав, заява про визнання позову ОСОБА_5 написана ним без її відома. Крім того, суд не перевірив повноважень ОСОБА_10 на момент розгляду справи, доручення якого втратило свою чинність ще 20.06.2011 року, чим допустив порушення вимог процесуального права.

Також суд не дав оцінки витягу з прав власності ОБТІ щодо того, що на час розгляду справи в зазначеному домогосподарстві відсутній сарай, який наявний в технічному паспорті при отриманні свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_9, ОСОБА_7, оскільки на прохання ОСОБА_5 вони розібрали його та віддали їй для власного домогосподарства у смт. Рожнятів. Таким чином, ОСОБА_5 отримала частку у спадковому майні, на яку вона претендує, ще до того часу, поки почала відстоювати своє право, хоча і не була спадкоємницею. Судом не враховано докази, які були надані ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_2 і безпідставно задоволено позовні вимоги ОСОБА_5

Не погоджується апелянт із висновком суду щодо відсутності підстав для поновлення строку звернення до суду ОСОБА_3 Зазначає, що її сестра тривалий час перебуває за кордоном, тому про стан ОСОБА_9 і обставини складання заповіту вона дізналась тільки повернувшись в Україну.

Апелянт також зазнає, що судом при розгляді цивільної справи за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 не залучено її у якості третьої особи як співвласника спірного нерухомого майна - житлового будинку і господарських споруд в АДРЕСА_3, яке вона успадкувала після смерті їхньої матері, чим допущено порушення норм процесуального права, що позбавило її заявити самостійні вимоги щодо предмету спору.

Просила рішення Рожнятівського районного суду скасувати, постановити нове рішення, яким в позові ОСОБА_5 відмовити за безпідставністю, а позов ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Рожнятівського районного суду від 26 грудня 2014 року у зазначеній справі було предметом перегляду апеляційною інстанцією за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 і ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 05 травня 2015 року залишено без змін (а.с.275- 279 т.2). Ухвалою Вищого Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 червня 2015 року у відкритті касаційного провадження відмовлено.

Вислухавши представника апелянта ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4, позивача ОСОБА_5 та її представника ОСОБА_6, доповідь судді, дослідивши письмові матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до ст. 303 ЦПК України, в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що апеляційна скарга є необгрунтованою, виходячи з наступного.

В силу ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, але апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

За приписами ст.ст. 10, 11 та 60 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом першої інстанції у відповідності до вимог ст.ст. 212, 213 ЦПК України були повно і всебічно дослідженні обставини справи та дана належна оцінка доказам, на які сторони посилалися в суді першої інстанції. Суд правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і застосував закон, який їх регулює.

Задовольняючи позов ОСОБА_5 і відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з положень ст.ст.1233-1236,1247,1248, 1223, ч. 1 ст. 225 ЦК України, встановивши, що ОСОБА_9 на момент складання та підписання заповіту була здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, волевиявлення її було вільним, ОСОБА_5 є спадкоємцем усього майна ОСОБА_9 за заповітом від 28 січня 2004 року, однак наявні перешкоди щодо отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частину спадкового майна, а саме ? частину спірного будинковолодіння, тому визнано за нею право власності на це майно.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 14 квітня 1992 року після смерті ОСОБА_8, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, ОСОБА_9 та ОСОБА_2 є власниками 3/4 частин будинковолодіння в АДРЕСА_3, а власником 1/4 частини зазначеного домоволодіння є ОСОБА_7, що підтверджується додатковим свідоцтвом про право на спадщину за законом від 14 листопада 1992 року (а.с.6, 7 том 1).

Згідно довідки Ясеновецької сільської ради від 18.11.2008 року, свідоцтва про право на спадщину за законом на дане будинковолодіння, видані першою Рожнятівською нотаріальною конторою на ім'я ОСОБА_9, ОСОБА_3, ОСОБА_2 від 14.04.1992 року та на ім'я ОСОБА_7 від 14.11.1992 року в погосподарських книгах за 1992 р. не зареєстровані (а.с.12, том 1).

28 січня 2004 року ОСОБА_9 склала заповіт, яким все належне їй на день її смерті майно, де б воно не знаходилось та з чого б не складалось, заповіла своїй племінниці ОСОБА_5 (а.с.149, том 1)

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_9 померла . (а.с.5, том1)

24 грудня 2004 року ОСОБА_5 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 (а.с.68 том.1)

Відповідно до технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок по АДРЕСА_3, а також відсутні і відомості про власника (власників будинку), що підтверджується письмовими матеріалами справи (а.с. 12, 18-20 т. 1).

Згідно висновку Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз від 05 травня 2011 року підписи від імені ОСОБА_9, розташовані в лінійці «(підпис)» на лицьовому боці заяви від її імені в комісію про призначення пенсії з датою складання 16 вересня 1986 року; в лінійці після слова «Підпис:» двох примірників заповіту від її імені, складеного і посвідченого державним нотаріусом Калуської районної державної нотаріальної контори ОСОБА_12 28 січня 2004 року, а також в графі «Розписка про одержання нотаріально оформленого документа» реєстру для реєстрації нотаріальних дій - Д (посвідчення заповітів, договорів відчуження житлових будинків, земельних ділянок та інших, виданих спадкових справ, тощо) Калуської районної державної нотаріальної контори за 2004 рік під №Д-53; першим після слова «Підписи»: в першому примірнику договору міни квартир, складеного 30 травня 2002 року між гр-ми ОСОБА_9 та ОСОБА_13, посвідченого приватним нотаріусом Калуського міського нотаріального округу ОСОБА_14 під реєстр. №Д-1033 - виконані однією особою.

Підписи від імені ОСОБА_9, розташовані в лінійці після слова «Підпис:» двох примірників заповіту від її імені, складеного і посвідченого державним нотаріусом Калуської районної державної нотаріальної контори ОСОБА_12 28 січня 2004 року, а також в графі «Розписка про одержання нотаріально оформленого документа» реєстру для реєстрації нотаріальних дій - Д (посвідчення заповітів, договорів відчуження житлових будинків, земельних ділянок та інших, виданих спадкових справ, тощо) Калуської районної державної нотаріальної контори за 2004 рік під №Д-53, виконані під впливом незвичних чинників природного характеру, в числі яких є як суб'єктивні (загальний психо-фізіологічний стан особи в момент виконання підписів, наявність у виконавця певних захворювань, в тому числі, розладів мозкового кровообігу і хвороби Паркінсона), так і об'єктивні фактори (ймовірно виконання підписів у незручній позі, в окулярах, тощо). Порушення координації рухів, сповільнення темпу виконання, зменшення «чіткості» літер, їх розбірливості через спрощення рухів відносяться до числа ознак, які проявляються в письмі осіб із хворобою Паркінсона. (а.с.5-9, том 2).

Для визначення наявності стану ОСОБА_9 на момент посвідчення заповіту, який би впливав на здатність усвідомлення нею своїх дій та на можливість керувати ними судом призначалися посмертні судово-психіатрична, комплексна судово-медична, психолого-психіатрична та повторна комісійна судово-психіатричну експертизи.

Згідно акту №408 амбулаторної посмертної судово-психіатричної експертизи, проведеної в період з 01 грудня по 16 грудня 2011 року Івано-Франківським обласним клінічним психоневрологічним диспансером вбачається, що ОСОБА_9 страждала хворобою Паркінсона з вираженою неврологічною симптоматикою. На період складання заповіту 28 січня 2004 року перебувала в стані, при якому була здатна усвідомлювати значення своїх дій, їх наслідки та керувати ними (а.с.35-39, том.2).

Згідно Акту №158 посмертної судово-медичної, психолого-психіатричної експертизи від 15 березня 2013 року, складеного експертами Львівської обласної клінічної психіатричної лікарні, ОСОБА_9 на час складання заповіту 28 січня 2004 року страждала стійким хронічним розладом психічної діяльності у формі органічного розладу особистості та поведінки, змішаного ґенезу (паркінсонізм, церебральний атеросклероз + гіпертонічна хвороба), ускладненого динамічними порушеннями мозкового кровообігу з правостороннім геміпарезом та порушенням мови. Наявні в неї розлади психічної діяльності були виражені та досягали рівня хронічного психічного захворювання, а тому позбавляли її можливості усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Медичні препарати, наком та циклодол, які приймала на той час ОСОБА_9, могли впливати на її психологічний та емоційний стан та викликати привикання (а.с.65-69, том.2).

Відповідно до акту комісійної посмертної судово-психіатричної експертизи №680, складеного експертами Київського міського центру судово-психіатричної експертизи від 15.08.2014 року, ОСОБА_9 на час складання заповіту (28 січня 2004 року) за своїм психічним станом була здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. ОСОБА_9 на час складання заповіту страждала на органічне ураження головного мозку сумісного ґенезу (паркінсонізм, церебральний атеросклероз, наслідки динамічного порушення мозкового кровообігу з церебрастенічним синдромом та порушенням мови. За своїм психічним станом в той період вона була здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а.с.146-149, том.2).

Враховуючи як належний та допустимий доказ висновок комісійної посмертної судово-психіатричної експертизи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивачка ОСОБА_5 є спадкоємицею 1/4 частки будинковолодіння в АДРЕСА_3, оскільки ОСОБА_9 перебувала у стані, який дозволяв їй усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, що не дає підстав для визнання заповіту недійсним. Враховуючи наявність перешкод у отриманні свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частину спірного домоволодіння , суд першої інстанції вірно визнав за нею право власності на дане спадкове майно.

Доводи апелянта про те, що ОСОБА_10, подавши заяву як представник ОСОБА_7 про розгляд справи за його відсутності та визнання позовних вимог ОСОБА_5, вийшов за межі своїх повноважень, не заслуговують на увагу, оскільки довіреністю, виданою йому ОСОБА_7, зареєстрованою у реєстрі за №570/4/1-254 12.06.2008 року, посвідченою консулом Генерального консульства України в Неаполі, ОСОБА_7 на підставі укладеного з повіреним усного договору доручення уповноважила ОСОБА_10 бути його представником, у тому числі, вести справи у всіх судових установах з усіма правами, які надані законом позивачу, відповідачу, третій особі та потерпілому в тому числі з правом пред'явлення позову, повної або часткової відмови від позовних вимог, визнання повністю або частково позову, зміни підстав або предмету позову, укладення мирової угоди, оскарження рішення суду на строк до 12.06.2011 року. (а.с.32 т.1)

Частинами першою та другою ст. 44 ЦПК України визначено, що представник, який має повноваження на ведення справи в суді, може вчиняти від імені особи, яку він представляє, усі процесуальні дії, що їх має право вчиняти ця особа. Обмеження повноважень представника на вчинення певної процесуальної дії мають бути застережені у виданій йому довіреності.

За таких обставин, суд першої інстанції вірно допустив ОСОБА_10до участі у справі у якості представника ОСОБА_7, у зв»язку з чим від нього прийнята заява про розгляд справи за його відсутності та визнання позову. А також він приймав участь у судовому засіданні 24.04.2009р. (а.с.35,37 т. 1).

У суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 та представник ОСОБА_3 ОСОБА_4 надали пояснення про те, що сарай, який входив до складу спірного домоволодіння, був розібраний на будівельні матеріали, які передані ОСОБА_5 ще за життя спадкодавця ОСОБА_9

Таким чином, колегія суддів зауважує, що зазначене майно у вигляді будівельних матеріалів не могло входити до спадкової маси після смерті ОСОБА_9, оскільки ним на власний розсуд розпорядилися співвласники домоволодіння ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 при житті, передавши його ОСОБА_5 Отже, реального розподілу спадкового майна не було, тому не заслуговують на увагу доводи апелянта про те, що ОСОБА_5 отримала частку у спадковому майні.

Матеріали справи не містять доказів про те, що ОСОБА_10 мав повноваження представляти інтереси апелянта з 12.06.2011 року і по день ухвалення рішення судом. Колегія суддів визнає, що апелянт не була повідомлена належним чином про день, місце та час розгляду справи, однак, це порушення норм процесуального права не може бути підставою для скасування рішення суду, так як воно не призвело до неправильного вирішення справи.

Той факт, що апелянт не була залучена у якості третьої особи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 не дає підстав для скасування правильного по суті рішення суду, а сама ОСОБА_7 не позбавлена і після закінчення розгляду даної справи пред»явити самостійний позов з метою захисту своїх прав.

Виходячи із змісту ч.2 ст.303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції досліджені у встановленому законом порядку, а апеляційна скарга не містить посилання на нові докази, що давало б підстави для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового або зміни рішення.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, судом ухвалено рішення з додержанням вимог закону, а тому підстав для його скасування не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Рожнятівського районного суду від 26 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді: І.О. Максюта

Л.В. Василишин

О.В. Пнівчук