У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 серпня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого: Червинської М.Є.,

суддів: Завгородньої І.М., Карпенко С.О.,

Мазур Л.М., Ситнік О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визначення місця проживання малолітньої дитини за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Львівської області від 11 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що з 2009 року вона проживала з відповідачем однією сім'єю без реєстрації шлюбу. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася дочка ОСОБА_5, проте у свідоцтві про народження дитини відповідач її батьком записаний не був.

Позивач вказує на те, що сімейні стосунки не склалися і у квітні 2015 року відповідач вигнав її з будинку, де вони разом проживали, залишивши дочку у себе. Враховуючи викладене, позивач просила визначити місце проживання дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з нею.

Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 28 грудня 2015 року позов задоволено.

Визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з матір'ю - ОСОБА_3.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 11 травня 2016 року рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 28 грудня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати рішення апеляційного суду Львівської області від 11 травня 2016 року та залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням апеляційним судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Судами встановлено, що з 2009 року сторони проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася дочка ОСОБА_5.

З квітня 2015 року сторони проживають окремо, дитина залишилася проживати з батьком і з цього часу між сторонами існує спір щодо визначення місця проживання малолітньої дитини.

17 квітня 2015 року комісією з питань захисту прав дитини прийнято рішення про визначення місця проживання дитини з матір'ю, однак відповідач рішення комісії залишив без виконання.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 житла, яке б належало кожному з них на праві власності, не мають.

ОСОБА_3 проживає по АДРЕСА_1 разом зі своєю матір'ю, сестрою та племінником.

Відповідно до актів обстеження матеріально-побутових умов сім'ї ОСОБА_3 за вказаною адресою, складених комісією служби у справах дітей Кам'янки-Бузької районної адміністрації, від 9 квітня 2015 року та від 13 листопада 2015 року, сім'я забезпечена усім необхідним для проживання. Умови для проживання та виховання малолітньої дитини відмінні.

З довідки про доходи від 12 листопада 2015 року суд встановив, що ОСОБА_3 прийнята на роботу на посаду формувальника кондитерських виробів ТОВ «Монарх» з посадовим окладом у розмірі 1 400 грн.

Відповідно до довідок про обстеження матеріально-побутових умов сім'ї ОСОБА_4 по АДРЕСА_2, складених комісією служби у справах дітей Миколаївської районної державної адміністрації від 6 квітня 2015 року та 12 листопада 2015 року, дитина ОСОБА_5 проживає разом з ОСОБА_4 та його матір`ю ОСОБА_7 За вказаною адресою для дитини створені належні умови, а саме є окрема кімната, в якій є необхідні меблі, дитина забезпечена одягом і взуттям відповідно до віку та сезону.

З 1 травня 2015 року ОСОБА_4 працює у ЖБК «Автобусник» на посаді сантехніка, заробітна плата становить 1 218 грн.

Як позивач, так і відповідач за місцем свого проживання характеризуються позитивно.

Мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою ( ч. 1 ст. 141 СК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 161 СК України).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, встановивши, що ОСОБА_3 є матір`ю дитини, керувався якнайкращим забезпеченням інтересів дитини і дійшов висновку, що визначення місця проживання дитини з матір'ю буде відповідати інтересам дитини; визначити місце проживання дитини з відповідачем останній не просив.

До таких висновків суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Під час установлення зазначених фактів судом першої інстанції не були порушені норми процесуального права; рішення суду відповідає вимогам матеріального права та встановленим обставинам справи й скасоване апеляційним судом помилково.

Так, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове про відмову у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що дитина з народження проживає у сімґї ОСОБА_4, відвідує заняття за цим місцем проживання і у сімґї ОСОБА_3 не проживала.

Але до таких висновків апеляційний суд дійшов з порушенням норм процесуального права, не надавши оцінку доказам та запереченням сторін, показам допитаних судом першої інстанції свідків і помилково ототожнив проживання дитини з матірґю та відповідачем (проживання яких однією сімґєю сторони підтвердили) за місцем проживання останнього із проживанням дитини у його сімґї.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України, установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

Ураховуючи викладене, рішення суду апеляційної підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 11 травня 2016 року скасувати, залишити в силі рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 28 грудня 2015 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є.Червинська
Судді: І.М.Завгородня С.О.Карпенко Л.М.Мазур О.М.Ситнік