Справа №484/1838/17 17.08.2017 17.08.2017 17.08.2017
Провадження №22-ц/784/1889/17
Єдиний унікальний номер судової справи: 484/1838/17 Суддя першої інстанції Хемич О.Б. Номер провадження: 22-ц/784/1889/17 Суддя-доповідач апеляційного суду Козаченко В.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 серпня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Козаченка В.І.,

суддів: Прокопчук Л.М., Царюк Л.М.,

із секретарем судового засідання Тищенком Л.С.,

за участю позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Кінецьпільської сільської ради Первомайського району Миколаївської області про визнання права власності на частину нерухомого майна за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 19 липня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

14 червня 2017 року ОСОБА_2 подав у суд позов до Кінецьпільської сільської ради про визнання права власності на частину зерноскладу, як об'єкту нерухомого майна (далі - Зерносклад), розташованого в АДРЕСА_1

Позивач вказував, що був членом ССС «Незалежна Україна», з якого вийшов на початку 1997 року, подавши заяву про видачу належного йому майнового паю в натурі. Протоколом комісії з питань реструктуризації було затверджено список членів господарства, які подали заяви про вихід, та виділення їм майнового паю в натурі. У цьому списку позивач зазначений під №13.

Передача майна була оформлена актом приймання-передачі від 4 березня 1997 року. Протоколом №15 комісії з реструктуризації від 21 травня 1997 року зобов'язано директора ТОВ «Вікторія» видати позивачу майновий пай в натурі. Однак, свідоцтво про право власності на майновий пай (майновий сертифікат) з відміткою про виділення майна в натурі, позивачу не видали.

Рішенням Кінецьпільської сільської ради №3 від 8 листопада 2016 року ОСОБА_2 виділена земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 0,0987 га, з яких 0,0287 га знаходиться під господарськими будівлями по АДРЕСА_1

Однак, державний реєстратор відмовив позивачу в реєстрації права власності на частину Зерноскладу через відсутність майнового сертифікату про право власності на виділене майно та невідповідність поданих документів.

Позивач вважає, що свідоцтво про право власності на майновий пай та акт приймання передачі майна повинні були передаватись до Кінецьпільської сільської ради, яка на підставі цих документів зобов'язана була видати йому свідоцтво про право власності на виділене майно та зробити відмітку про отримання майна в натурі в книзі обліку та в списку осіб, які мають право на майновий пай.

Проте, такі документи відсутні, хоча факт отримання позивачем частини Зерноскладу на майновий пай Кінецьпільська сільська рада не заперечує.

Посилаючись на викладені обставини, позивач просив визнати за ним право власності на частину Зерноскладу за правилами ст. 392 ЦК України.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 19 липня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на те, що висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи та вимогам закону, просив вказане рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши надані докази та перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у Постанові від 7 лютого 2014 року « Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» (далі - Постанова) надав змістовні роз'яснення з приводу захисту права власності. Зокрема:

Право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві (ч. 1 ст. 20 ЦК, ст. ст. 3 і 4 ЦПК). А тому неправильно обраний спосіб захисту права власності в певних випадках може бути підставою для відмови в позові (п. 3 Постанови).

Вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (п. 5 Постанови).

Якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, то право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону (ст. 334 ЦК) та з урахуванням положення про дію закону в часі на момент виникнення спірних правовідносин (ст. 5 ЦК).

До завершення будівництва, тобто до моменту прийняття нерухомого майна в експлуатацію, а якщо право власності на таке нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, то до моменту державної реєстрації право власності на новостворене майно та об'єкт незавершеного будівництва не виникає (ст. 331 ЦК). Законом не передбачено можливість визнання права власності на новостворене майно та об'єкт незавершеного будівництва в судовому порядку, якщо право власності на таке майно не було зареєстроване раніше в установленому законодавством порядку (п. 15 Постанови).

Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно (ч. 4 ст. 355 ЦК). Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Отже, якщо розмір часток у такій власності не було визначено і учасники спільної власності при придбанні майна не виходили з рівності їх часток, розмір частки кожного з них визначається з урахуванням вкладу кожного із співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна. Частка суб'єкта права спільної сумісної власності визначається, зокрема, при поділі майна, виділі частки зі спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини (п. 17 Постанови).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 був членом ССС «Незалежна Україна» та мав право на частку в пайовому майні цього господарства.

Відповідно частин 1, 3 ст. 9 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство», в редакції закону на момент виходу позивача з господарства, до пайового фонду майна членів підприємства включається вартість основних виробничих і оборотних фондів, створених за рахунок діяльності підприємства, цінні папери, акції, гроші та відповідна частка від участі в діяльності інших підприємств і організацій. У разі виходу з підприємства громадянин має право на пай натурою, грішми або цінними паперами.

Як вбачається з акту від 4 березня 1997 року приймання-передачі майна, розподіленого на майнові паї в процесі реорганізації вказаного підприємства, ОСОБА_3, як уповноважена особа пайщиків: ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5 і ОСОБА_6, прийняла в приватну власність перераховане в акті майно (всього 52 найменування). Під №44 у цьому акті зазначено Зерносклад 600 т, 1 шт., ціна 45077 грн.

Протоколом №15 засідання комісії з реструктуризації ССС «Незалежна Україна» від 21 травня 1997 року доручено директору ТОВ «Вікторія» видати майнові паї в натурі, в тому числі ОСОБА_2, після визначення частки кожного пайщика в натурі, з переліку майна визначеного комісією на визначену суму, зокрема, ОСОБА_2 - на 23 506 грн.

Кінецьпільська сільська рада, довідкою від 6 березня 2017р. №363, підтвердила, що ОСОБА_2 отримав, як майновий пай частину Зерноскладу та користується ним з 1997 року.

Рішенням Кінецьпільської сільської ради від 8 листопада 2016 року №3 затверджено проект землеустрою щодо відведення ОСОБА_2 земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства по вул. Просьолочна, 12, у с. Кінецьпіль, площею 0,0987 га та передано йому у власність.

Отже, з наданих позивачем письмових доказів, видно, що він, разом ще з трьома пайщиками ССС «Незалежна Україна», повинен був отримати у спільну сумісну власність майно цього господарства (всього 52 найменування), в тому числі спірний Зерносклад.

Письмових доказів про отримання указаними пайщиками зазначеного в акті майна, його розділ між ними та яка частка кожного з них є у праві власності на спірний Зерносклад, позивач суду не надав.

Водночас, з виготовленого 2 грудня 2014 року КП Первомайським ММБТІ Технічного паспорту на вказаний Зерносклад вбачається, що це капітальна споруда, загальною площею 246,5 кв. м, частиною якої користується позивач.

Доказів того, що Зерносклад, як об'єкт нерухомості, був належним чином введений в експлуатацію колишнім власником та пройшов відповідну державну реєстрацію позивач суду не надав. Натомість, КП Первомайське ММБТІ повідомило, що станом на 31 грудня 2012 року право власності на об'єкт нерухомого майна по АДРЕСА_1 не зареєстровано взагалі.

Таким чином суд першої інстанції правильно встановив, що ОСОБА_2 не довів, яка ж частка Зерноскладу перейшла у його власність після розпаювання указаного господарства; що спірний Зерносклад є об'єктом нерухомості, який в установленому порядку був введений в експлуатацію колишнім власником і пройшов відповідну державну реєстрацію; що право позивача оспорюється або не визнається відповідачем; що інші три можливих співвласника Зерноскладу, які не залучені до участі у справі в якості відповідачів, погодились із вимогами позивача.

Правильно встановивши указані обставини справи та надавши їм вірну правову оцінку, місцевий суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Посилання апелянта на необхідність допиту свідків, які підтвердили б отримання ним у власність майна ССС «Незалежна Україна», безпідставні.

Так, за змістом абзацу другого ч. 1 ст. 218 ЦК не може доводитися показами свідків не лише заперечення факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин, а й факт його вчинення, а також виконання зобов'язань, що виникли з правочину. Випадки, коли свідчення свідків допускаються як засіб доказування факту вчинення правочину, у ЦК визначені прямо (ч. 2 ст. 937, ч. 3 ст. 949 ЦК). Оскільки вказані позивачем обставини не можуть встановлюватись показами свідків, то місцевий суд обґрунтовано їх не допитував.

Аргументи позивача про визнання позову Кінецьпільської сільською радою вірно відхилені судом першої інстанції, оскільки в даному випадку визнання відповідачем позову суперечить закону і порушує права та інтереси інших співвласників виділеного майна (ОСОБА_4, ОСОБА_5 і ОСОБА_6.), які не залучені позивачем до участі у справі в якості відповідачів (ч.3 ст.174 ЦПК).

Інші доводи апеляційної скарги, які зводяться до переоцінки доказів, указаних висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому не можуть бути підставою для скасування правильного по суті судового рішення.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 19 липня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: В.І. Козаченко

Судді: Л.М. Прокопчук

Л.М. Царюк