Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1
Доповідач - Коротенко Є.В.
Справа № 415/3205/17
Провадження № 22ц/782/609/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2017 року

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області в складі:

головуючого судді Коротенка Є.В.,

суддів: Коновалової В.А., Яреська А.В.,

за участю секретаря Попової Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Апеляційного суду Луганської області в м.Сєвєродонецьку апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 Розвитку» на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 12 липня 2017 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 Розвитку» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2017 року Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 Розвитку» (далі - ПАТ «ВБР») звернулось до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до укладеного договору № IKAPUG.196447.001 від 19.11.2013 року ОСОБА_3 отримав від позивача кредит в розмірі 154630 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 15,5 % річних, з кінцевим терміном користування кредитом до 18.11.2016 року.

Відповідач свої зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав, у звязку з чим у нього станом на 31.05.2017 року утворилася заборгованість, яка складається з наступного: прострочена заборгованість за кредитом 124487 грн. 24 коп; прострочена заборгованість за процентами 52151 грн. 44 коп.; прострочена забооргованість за комісією по кредиту 14380 грн. 59 коп.; заборгованість за штрафами та/або пенею 339 грн. 34 коп..

Позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 191358 грн. 61 коп.

Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 12.07.2017 року позовні вимоги ПАТ «ВБР» до ОСОБА_3 задоволені частково. Суд вирішив:

- стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ «ВБР» заборгованість за договором кредиту №IKAPUG.196447.001 від 19.11.2013 року у сумі 176638 грн. 68 коп.;

- в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь позивача заборгованості за пенею та комісією, а також штрафів у сумі 14719 грн. 93 коп. відмовити;

- стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 1600 грн.

Частково не погодившись з таким рішенням, ПАТ «ВБР» звернулось до суду із апеляційною скаргою на нього, вважає його незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, просило оскаржуване рішення скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості по комісії та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_3 заборгованість по комісії в розмірі 14380 грн. 59 коп.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за пенею та штрафами позивачем в апеляційному порядку не оскаржувалось.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає апеляційну скаргу ПАТ «ВБР» такою, що підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При апеляційному розгляді вказаної цивільної справи колегія суддів приймає до уваги положення ч.1 ст.303 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до якого під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного судочинства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Встановлено, що між ПАТ «ВБР» та ОСОБА_3 укладено договір № IKAPUG.196447.001 від 19.11.2013 року, відповідно до якого останній від позивача отримав кредит в розмірі 154630 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 15,5 % річних та комісії - за надання кредитних ресурсів, з кінцевим терміном користування кредитом до 18.11.2016 року.

Згідно п.4.2.1. Кредитного договору позичальник зобовязався здійснювати своєчасне повернення кредиту, сплачувати нараховані проценти та комісії, та виконувати всі свої зобовязання у повному обсязі у строки передбачені цим договором.

Відповідач свої зобовязання належним чином не виконав, у звязку з чим у нього перед позивачем станом на 31.05.2017 року утворилася заборгованість яка складається з наступного: прострочена заборгованість за кредитом 124487 грн. 24 коп; прострочена заборгованість за процентами 52151 грн. 44 коп.; прострочена заборгованість за комісією по кредиту 14380 грн. 59 коп., а всього - 191019 грн. 27 коп.

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ «ВБР» в частині стягнення заборгованості по комісії в розмірі 14380 грн. 59 коп., суд першої інстанції послався на порушення позивачем при нарахуванні вказаної суми положень статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» № 1669-VII від 02.09.2014 року (далі Закон).

Але з таким висновком суду погодитись не можливо.

Так, відповідно до ст.2 вказаного Закону, на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

Приписами ст.549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

При таких обставинах, приймаючи до уваги, що комісія у розумінні положень ст.549 ЦК України не є неустойкою (штрафом або пенею), колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що стаття 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» № 1669-VII від 02.09.2014 року не стосується випадків нарахування банківських комісій за надання кредитних ресурсів.

Суд першої інстанції вказані обставини до уваги не прийняв та необгрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог ПАТ «ВБР» в частині стягнення заборгованості по комісії в розмірі 14380 грн. 59 коп.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, а відповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

З огляду на наведені обставини, а також з урахуванням положень п.п.3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 12.07.2017 року змінити, скасувавши його в частині відмови у задоволенні позовних вимог ПАТ «ВБР» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по комісії в розмірі 14380 грн. 59 коп. та ухваливши в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ «ВБР» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по комісії в розмірі 14380 грн. 59 коп. задовольнити.

Керуючись ст. 303, 307, 309, 314,316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 Розвитку» задовольнити.

Рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 12 липня 2017 року змінити, скасувавши його в частині відмови у задоволенні позовних вимогПублічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 Розвитку» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по комісії в розмірі 14380 грн. 59 коп.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 Розвитку» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по комісії в розмірі 14380 грн. 59 коп.

Викласти абзац 2 та 3 резолютивної частини рішення в наступній редакції:

«Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 Розвитку» заборгованість за договором кредиту № IKAPUG.196447.001 від 19.11.2013 року у сумі 191019 грн. 27 коп.

У задоволенні позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 Розвитку» заборгованості за пенею та штрафами у сумі 339 грн. 34 коп. відмовити».

В іншій частині рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 12 липня 2017 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту оголошення, однак його може бути оскаржено шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції: Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді: