Провадження № 2/712/2445/17
У Х В А Л А

про залишення заяви без руху

19 серпня 2017 року м. Черкаси

Суддя Соснівського районного суду м.Черкаси Троян Т.Є., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ПАТ «ОТП Банк», третя особа: ОСОБА_2 про визнання кредитного договору, договору іпотеки та поруки недійсними, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ «ОТП Банк», третя особа: ОСОБА_2 про визнання кредитного договору, договору іпотеки та поруки недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч. 4 ст. 119 ЦПК України заява повинна містити крім викладу обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги та зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування також має відповідати іншим вимогам, встановлених законом.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. п. 7, 8 постанови № 9 від 06 листопада 2009 року « Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними » правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

У порушення зазначених вимог закону, у позовній заяві не викладені обставини, на яких ґрунтуються вимоги, позивача та не зазначені докази, що підтверджують кожну обставину або наявність підстав для звільнення від доказування, не зазначено про застосування наслідків недійсності правочинів.

До позовної заяви додається лише копія кредитного договору та договір поруки, не надана копія спірного договору іпотеки.

Щодо застосування положень Закону України « Про захист прав споживачів», на які посилається представник позивачки, як на підставу звільнення від сплати судового збору, то їх застосування можливе лише в тому разі, якщо предметом і підставою позову є питання надання інформації споживачеві про умови отримання кредиту, типи відсоткової ставки, валютні ризики, процедура виконання договору тощо, які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають кредитні правовідносини, тому до спорів щодо виконання такого договору положення цього Закону не можуть застосовуватися, а застосуванню підлягає спеціальне законодавство в системі кредитування.

Аналогічна позиція викладена в Постанові Верховного суду України від 23.05.2012 у справі 6-39-цс12.

Крім того, суд зауважує наступне.

Законом України «Про судовий збір» визначені правові засади справляння судового збору, платників, обєкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України №3676-VI, судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Законом України «Про державний бюджет України на 2017 рік» визначено, що прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2017р. становить 1600,00грн.

Згідно п.п.1 п.1 ч. 2 ст. 4 Закону України №3676-VI встановлено, що за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою підприємцем судовий збір справляється у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно п.п.2 п.2 ч. 2 ст. 4 Закону України №3676-VI встановлено, що за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою підприємцем судовий збір справляється у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Стаття 5 Закону України «Про судовий збір» містить вичерпний перелік осіб, які звільняються від сплати судового збору, до яких законом не віднесено осіб, які звертаються до суду із позовами про захист прав споживачів.

Суд вважає, що Закон України від 8 липня 2011 року № 3674-VІ «Про судовий збір» є спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює правові засади справляння збору, встановлює платників, обєкти та розміри ставок, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

Судова палата у цивільних, адміністративних та господарських справах Верховного Суду України у постанові від 30 листопада 2016 року у справі № 6-1121цс16 також зазначала, що Закон України від 8 липня 2011 року № 3674-VІ «Про судовий збір» є спеціальним законом.

З змісту постанови ВСУ від 30 листопада 2016 року у справі № 6-1121цс16 вбачається, що за загальними правилами цивільного судочинства (статті 79, 119, 297, 328, 358 ЦПК України) судовий збір належить до судових витрат, які несуть суди усіх рівнів, коли розглядають позовну заяву, апеляційну, касаційну скаргу чи заяву про перегляд судових рішень Верховним Судом України.

При цьому судовий збір як складова судових витрат виконує компенсаційну, превентивну і соціальну функції.

Обовязок осіб, які звертаються до суду, сплачувати судовий збір це процесуальний обовязок, визначений нормами процесуального права.

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством; за подання до суду апеляційної і касаційної скарг на судові рішення тощо.

Законом України від 22 травня 2015 року № 484-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору», який набрав чинності з 1 вересня 2015 року були внесені відповідні зміни до Закону України «Про судовий збір», якими було суттєво змінено ставки судового збору (стаття 4 Закону України «Про судовий збір») та одночасно значно скорочено перелік субєктів, які звільняються від оплати судового збору (стаття 5 Закону України «Про судовий збір»).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» у редакції, чинній до 1 вересня 2015 року, від сплати судового збору звільняються деякі категорії позивачів.

З 01 вересня 2015 року ця категорія пільговиків звужена. Так, за пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» у редакції, яка діє з 1 вересня 2015 року, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях не звільняються позивачі у справах про захист прав споживачів.

Відповідно до частини третьої статті 2 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Наведені норми процесуального права дозволяють сформулювати загальне правило: процесуальні дії мають вчинятися за нормами процесуального закону, чинними на момент вчинення цих дій.

Відповідно до частини четвертої статті 2 ЦПК України закон, який встановлює нові обов'язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам цивільного процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

Зазначене правило, закріплене і в статті 58 Конституції України, за якою закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі, що однозначно розуміється як початок дії закону з моменту набрання ним чинності і припинення з утратою чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Для процесуального закону це означає, що діє в часі той процесуальний закон, на момент та час дії якого вчиняється процесуальна дія.

Відносно змін у статті 5 Закону України «Про судовий збір» щодо кола осіб, які звільняються від сплати судового збору, це означає, що звуження законом кола осіб, які звільняються від сплати судового збору, не може бути підставою для покладення на цих осіб обов'язку зі сплати судового збору після вчинення процесуальної дії, зокрема після відкриття провадження.

Водночас зазначена норма не передбачає продовження дії прав, які діяли раніше.

Під час вчинення процесуальних дій, які вимагають сплати судового збору (при забезпеченні доказів, при апеляційному чи касаційному оскарженні), пільги зі сплати судового збору мають визначатися на момент вчинення певної процесуальної дії.

З огляду на зазначене можна дійти висновку про те, що процесуальний закон визначає свою дію в часі саме за часом вчинення відповідних процесуальних дій.

За таких умов Закон України «Про судовий збір» має застосовуватися в редакції, яка дії на момент вчинення певної процесуальної дії.

Таким чином, позивачі які звертаються до суду за захисту своїх прав на підставі Закону України «Про захист прав споживачів» виключені з категорії пільгових, та не мають права на пільги щодо звільнення від оплати судового збору при зверненні до суду із позовом про захист прав споживача.

Тобто, подана позовна заява не відповідає вимогам встановленим законом.

Частиною 1 статті 121 ЦПК України передбачено, що суддя, встановивши, що заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків.

За таких обставин, суд вважає за необхідне надати позивачу строк для усунення вказаних недоліків та надання суду вищезазначених документів.

На підставі викладеного, керуючись ст. 121 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ПАТ «ОТП Банк», третя особа: ОСОБА_2 про визнання кредитного договору, договору іпотеки та поруки недійсними - залишити без руху, надавши позивачу строк для усунення недоліків протягом п'яти днів з моменту отримання ухвали суду.

У разі невиконання ухвали суду в зазначений строк позовну заяву вважати неподаною та повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Соснівського

районного суду м. Черкаси Т.Є. Троян