Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 серпня 2017 року Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі головуючого судді Галущенко Ю.А.,при секретарі Шаповаловій С.Г.,розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3, про визнання права власності частину квартири в порядку спадкування за законом,-

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2017 р.ОСОБА_1звернувся до суду з позовом, в якому зазначає,що позивач та відповідач є рідними братами.

18.01.2012 р. померла їх мати ОСОБА_4

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на майно, а саме 1/2 частини квартири АДРЕСА_1.

Заповіту на випадок своєї смерті ОСОБА_4 не залишала.

Спадкоємцями першої черги за законом є чоловік ОСОБА_3, який прийняв спадщину в порядку ст. 1268 ЦК України, ОСОБА_1, який прийняв спадщину шляхом подання заяви про прийняття спадщини, ОСОБА_2, який був зареєстрований разом зі спадкодавцем, але фактично не проживав, із заявою про прийняття спадщини не звертався.

Після спливу шестимісячного строку з дня смерті спадкодавця нотаріусом були видані свідоцтво про право на спадщину за законом ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на 1/3 частину спадкового майна кожному, тобто по 1/6 частину квартири за адресою АДРЕСА_2.

Поділ спадщини відбувся з урахуванням частки ОСОБА_2, однак останній із завою про прийняття спадщини не звертався, дій з прийняття спадщини не вчиняв.

Так як частка, право на отримання якої в спадщину відповідач не реалізував, становить 1/6 частину квартири, позивачу як одному з двох спадкоємців, що прийняли спадщину, належить 1/12 частина житла.

В судовому засіданні представник позивача адвокат ОСОБА_5 підтримала вимоги позову проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Просить про його задоволення. Зауважила на тому, що здійснення права на спадкування в силу ст. 1268 ЦК України залежить не від реєстрації особи за однією адресою із спадкодавцем, а від фактичного проживання разом із спадкодавцем на час прийняття спадщини. Так як відповідач в 2005 році залишив спірну квартиру і з того часу ніколи не проживав в ній, він не вважається таким, що прийняв спадщину.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з*явився, поясненьне надав. Його неявка не перешкоджає розгляду справи по суті.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився з невідомих причин, викликався шляхом направлення судових повісток.

Про зміну свого місця проживання(перебування)під час судового провадження,причини неявки у судове засідання відповідач суд не повідомив.

Відповідно до ст.74 ч.1,3 ЦПК України, судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик, судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за три дні до судового засідання,судова повістка надсилається фізичній особі за адресою її зареєстрованого місця проживання або перебування.

З матеріалів справи видно, що відповідач зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1.

За адресою проживання та реєстрації ОСОБА_2 були направлені судова повістка, позов з додатками, які повернуті на адресу суду установою пошти в зв*язку із закінченням терміну зберігання.

Статтею 76 ЦПК України встановлено порядок вручення судових повісток, зокрема в частині 1 цієї статті вказано, що судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку.

Згідно із ст.77 ЦПК України,у разі відсутності заяви сторони або іншої особи,яка бере участь у справі,про зміну місця проживання або місця знаходження,судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою,навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Жодних заяв про зміну місця проживання або про направлення кореспонденції на іншу адресу,відмінну від адреси реєстрації,відповідач не подавала,таким чином не повідомляла про необхідність направляти судові повістки за місцем її перебування,невідомим позивачу та суду.

Відповідно до ст.224,225 ЦПК України суд на згодою представника позивача ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Всебічно вивчивши обставини справи, дослідивши надані письмові докази, суд дійшов висновку, що заявлений позов є законним, обґрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин.

Судом встановлено, що позивач є сином ОСОБА_4, чия смерть сталася 18 січня 2012 року. ОСОБА_4 за життя набула право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло. Іншим учасником права спільної власності є чоловік ОСОБА_3

Як випливає з матеріалів спадкової справи, після смерті ОСОБА_4 14 грудня 2012 року до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини звернулися позивач і третя особа. Зазначені особи отримали свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.03.2013 року на 1/3 частку у спадщині.Свідоцтво про право на спадщину відповідачу не видано.

Відповідно до ст. 355 ЦК України майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

За змістом ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно із ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Так як ані законом, ані договорами не встановлено право спільної сумісної власності ОСОБА_4 і ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_3, суд доходить висновку, що власність зазначених осіб на згадане житло вважається спільною частковою власністю, частки учасників якої є рівними і становлять 1/2 частину квартири. Саме такий розмір частки в праві спільної власності на квартиру, яка власне і становить обсяг спадкового майна, визначений в свідоцтві про право на спадщину.

За змістом ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

В силу ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Виходячи з викладеного позивач, який звернувся до нотаріальної контори, а також третя особа, фактично проживав із спадкодавцем на час її смерті, а до того ж яка подала заяву про прийняття спадщини, вважаються такими, що прийняли спадщину.

Між тим відповідач, який з 2005 року не мешкає разом із спадкодавцем, з чим погоджуються всі особи, які беруть участь у справі, а також підтверджують допитані судом свідки, дій щодо прийняття спадщини не вчинив, тобто не звернувся у встановлений законом строк до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

У звязку з викладеним суд доходить висновку, що він не здійснив право на спадкування.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

За розясненнями, що містяться в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» N 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року за змістом норм статей 1268 - 1269 ЦК порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та від особливостей правового статусу спадкоємця як малолітньої, неповнолітньої, недієздатної особи або ж особи, цивільна дієздатність якої обмежена.

Так, відповідно до частин 3, 4 ст. 1268 ЦК спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК, він не заявив про відмову від неї.

Виходячи з наведених положень цивільного законодавства і розяснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, прийняття спадщини визначається не фактом перебування на реєстраційному обліку разом із спадкодавцем, що само по собі не породжує цивільних прав, а фактом спільного проживання, що прямо випливає із значення дієслова проживати.

Саме спільне проживання із спадкодавцем і є способом прийняття спадщини, коли спадкоємець, що продовжує мешкати в тому ж житлі, де проживав разом із спадкодавцем на момент смерті, вчиняє дії, які дають всі підстави вважати, що спадкоємець відноситься до спадкового майна як до свого власного.

У звязку з викладеним суд, констатуючи те, що відповідач не здійснив право на спадкування, разом з тим позивач є таким, що прийняв спадщину, знаходить за можливе застосувати обраний позивачем спосіб захисту права і визнати за ним право власності на частку спадкового майна, яка не прийнята після смерті спадкодавця.

На підставі ст.ст. 3, 10, 11, 57, 60, 88, 208-209, 212, 213-215, 218, 224-226 ЦПК України, 1261, 1268, 1269 ЦК України, ст. ст. 10, 59, 212, 213, 215, 256-259, 292, 294 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/12 частину квартири АДРЕСА_3 у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, яка сталася 18 січня 2012 року.

Заочне рішення може бути переглянуто судом за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення, а особами, які беруть участь у справі, але не були присутні в залі судового засідання під час проголошення рішення, - в той же строк з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Ю.А.Галущенко