Справа №490/6608/15-ц 31.08.2017 31.08.2017 31.08.2017
Провадження №22-ц/784/1851/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 490/6608/15-ц Головуючий суду першої інстанції: ОСОБА_1 Провадження № 22-ц /784/1851/17 Суддя-доповідач апеляційного суду: ОСОБА_2

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів: Козаченка В.І., Прокопчук Л.М.,

із секретарем судового засідання Шагай О.А.,

за участю: позивача - ОСОБА_3,

відповідача - ОСОБА_4, його представника - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 4 липня 2017 року за позовомОСОБА_3 до ОСОБА_4, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Публічного акціонерного товариства «Просто страхування», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2015 року ОСОБА_3 звернувся з позовом до ОСОБА_4, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позивач зазначав, що 19 листопада 2014 року в м. Миколаєві з вини водія ОСОБА_4, який керував автомобілем «ОСОБА_6 Комфорт», реєстраційний номер НОМЕР_1, сталася дорожньо транспортна пригода (далі - ДТП), в якій автомобіль «ОСОБА_7 2.0», реєстраційний номер НОМЕР_2, під його керуванням, зазнав механічних ушкоджень.

Постановою Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 лютого 2015 року ОСОБА_4 визнано винним у скоєнні ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП України.

Розмір завданої матеріальної шкоди згідно звіту оцінювача становить 49 518 грн. 67 коп., а загальний розмір заподіяних збитків, які він поніс внаслідок відновлюваного ремонту становить 48 030 грн. 76 коп. Вартість послуг оцінювача 1 500 грн.

Страховою компанією Публічне акціонерне товариство «Просто страхування» (надалі - ПАТ «Просто страхування») 27 травня 2015 року йому було виплачено страхове відшкодування у розмірі 34 427 грн. 33 коп.

Позивач також вказував, що внаслідок ДТП він зазнав моральної шкоди, що полягала у душевних стражданнях, порушення звичайного способу життя та негативного впливу на стан здоров`я.

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_3 просив стягнути з ОСОБА_4 на його користь майнову шкоду на загальну суму 13 603 грн. 43 коп. та моральну шкоду у розмірі 20 000 грн.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 4 липня 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. З ОСОБА_4 на користь позивача стягнуто майнову шкоду, завдану внаслідок ДТП, у сумі 10 703 грн. 99 коп., витрати на послуги евакуатора та зберігання транспортного засобу - 1 100 грн. та компенсацію за моральну шкоду у розмірі 3 000 грн., а також судовий збір в сумі 443 грн.60 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, зокрема, суд не врахував, що позивач погодився з розміром страхової виплати, а тому інші суми, зазначені останнім є безпідставними, моральна шкода не доведена, більш того повинна відшкодовуватися страховою компанією. Крім того, відповідач вважає, що судом неправильно обраховано розмір судового збору.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що при встановлених обставинах та за наявних у справі доказах, відповідач повинен відшкодувати позивачу майнову шкоду у сумі 11 803,99 грн. та компенсацію за завдану моральну шкоду у розмірі 3 000 грн.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, з огляду на таке.

Відповідно до ст.ст. 1166, 1167 ЦК України майнова та моральна шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала

За ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, повязана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

ОСОБА_8 зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобовязати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

З огляду на зазначені положення ЦК України факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не повязане з виконанням цими особами обовязків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобовязання.

Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобовязання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Судом встановлено, що 19 листопада 2014 року о 18 год. 40 хв. ОСОБА_4, керуючи автомобілем автомобілем «ОСОБА_6 Комфорт», реєстраційний номер НОМЕР_1, рухаючись по вул. Велика Морська в м. Миколаєві, в районі нерегульованого перехрестя з вул. Московською, допустив зіткнення з автомобілем «ОСОБА_7 2.0», реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_9

Автомобіль марки «ОСОБА_7 2.0» отримав механічні пошкодження.

Винним у дорожньо-транспортній пригоді є ОСОБА_4, вина якого встановлена постановою Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 лютого 2015 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП України і накладення стягнення, що набрала законної сили (а.с.27).

ОСОБА_3 є власником зазначеного транспортного засобу (а.с. 29).

На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 була застрахована у ПАТ «Просто страхування» з лімітом відповідальності 50 000 грн. (а.с. 69).

Матеріалами справи підтверджується, що дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої було пошкоджено автомобіль позивача визнана страховим випадком. ПАТ «Просто страхування» виплатило позивачу страхове відшкодування в сумі 34 427 грн. 33 коп. (а.с. 28).

ОСОБА_8 звіту спеціаліста автотоварознавця № 119 від 25 грудня 2014 року, розмір матеріальної шкоди завданої власникові автомобілю ОСОБА_7, реєстраційний номер НОМЕР_2 в результаті його пошкодження у ДТП становив 49 518 грн. 67 коп., який складається з розміру відновлювального ремонту вартістю 46 317,97 грн. та 3 200,70 грн. втрати товарної вартості. При цьому зазначено, що термін експлуатації автомобіля становить 6 років 10 місяців , отже на підставі п. 7.38 Методика значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ для нових складових та для складових КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує 7 років, приймається таким, що дорівнює нулю. ОСОБА_8 виконаних робіт № 119 від 25 грудня 2014 року замовник ОСОБА_3 сплатив виконавцю ФОП ОСОБА_10 1500 грн за надані експертні послуги.

Проведення відновлюваного ремонту та витрати на його проведення підтверджуються наданими позивачем письмовими доказами, а саме: видатковими накладними від 19 та 23 грудня 2014 року та розрахунковими квитанціями про сплату ОСОБА_3 Товариству з обмеженою відповідальністю Ексіст-Сіть Україна 16 466 грн. за придбані запчастини; нарядами-замовленями № 000000133 та № 000000093 від 9 січня 2015 року за якими проведено технічне обслуговування і ремонт пошкодженого автомобіля позивача на суму 1 332,32 грн. та відповідно на суму 27 238,42 грн.

За такого, районний суд правильно вважав доведеними обставини проведення відновлюваного ремонту пошкодженого транспортного засобу, а також розмір витрат на такий ремонт, які склали 45 031, 32 грн. При цьому місцевий суд перевірив відповідність придбаних деталей для проведення ремонту автомобіля виявленним пошкодженнням внаслідок ДТП, зазначеним в Звіті калькуляції та в протоколі огляду транспортного засобу від 6 грудня 2014 року .

Розбіжностям щодо строку експлуатації транспортного засобу, зазначеному у звіті на замовлення страхової компанії та відповідно у звіті, наданому позивачем, суд першої інстанції у рішенні дав належну оцінку цим обставинам, з якою погоджується й колегія суддів.

Крім того, як встановлено 19 листопада 2014 року та 28 листопада 2014 року згідно ОСОБА_8 виконаних робіт № СВ -0000046 та № СВ -0000047 ОСОБА_3 сплатив виконавцю ПП ОСОБА_11 600 грн. та 300 грн відповідно за послуги з транспортування пошкодженого автомобіля «Хюндай Соната» ВЕ 3661 АК.

28 листопада 2014 року згідно ОСОБА_8 виконаних робіт № СВ -0000048 замовник ОСОБА_3 сплатив виконавцю ПП ОСОБА_11 200 грн за послуги зі зберігання вказаного автомобілю.

Сплата 1 100 грн. ОСОБА_3 підвтерджуєтья квитанцією № СВ-48 від 28 листопада 2014 року.

ОСОБА_8 із ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхнії представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

З огляду на зазначені вимоги процесуального закону, відповідач не заперечував витрати, зазначені позивачем, та не надав суду будь-яких доказів за правилами ст.ст. 58-59 ЦПК України, які б спростовували зазначені витрати позивача.

Щодо тверджень відповідача про те, що зазначені витрати не підлягають відшкодуванню, оскільки позивач погодився з розміром страхової виплати не можуть бути взяті до уваги з огляду на таке.

Правила регулювання деліктних зобовязань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обовязок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обовязок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоровя, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обовязкове страхування). До відносин, що випливають з обовязкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обовязкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 1липня 2004 року (з подальшими змінами) (надалі - Закон № 1961-IV)

Метою здійснення обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоровю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Обєктом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, повязані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоровю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5).

ОСОБА_8 зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого.

За змістом статей 9, 22-28, 35 Закону № 1961-IV настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоровю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, повязана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування.

При цьому в Законі № 1961-IV визначено порядок розрахунку шкоди, повязаної з пошкодженням транспортного засобу. Так, відповідно до статті 29 цього Закону у звязку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, повязані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Такий розрахунок здійснюється згідно з Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі Методика).

Відповідно до пунктів 1.6, 8.1 та 8.3 Методики відновлювальний ремонт (або ремонт) це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісного транспортного засобу чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, застосовуються витратний підхід і метод калькуляції вартості відновлювального ремонту. Вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників колісного транспортного засобу та величини втрати товарної вартості.

Тому вартість відновлювального ремонту пошкодженого у ДТП транспортного засобу більша за вартість матеріального збитку, а вартість матеріального збитку це та сума, яку за Законом № 1961-IV має сплатити страховик як страхове відшкодування.

З огляду на зазначене сторонами договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобовязання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обовязком боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобовязання згідно з договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника в договірному зобовязанні ним є страховик.

Разом з тим зазначені зобовязання не виключають одне одного. Деліктне зобовязання первісне, основне зобовязання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди.

Щодо доводів апеляційної скарги про безпідставність стягнення моральної шкоди, то ці доводи не заслуговують на увагу, оскільки суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що винними діями відповідача ОСОБА_4 внаслідок експлуатації джерела підвищеної небезпеки було пошкоджено майно ОСОБА_3, в результаті чого останньому було завдано й моральних страждань, що повязані з психічними хвилюваннями, змінами у звичному укладі життєдіяльності, так як позивач був позбавлений можливості користуватися пошкодженим транспортним засобом.

Між тим, з огляду на приписи ст. 88 ЦПК України підлягають задоволенню доводи апеляційної скарги щодо неправильності розподілу судових витрат, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачі пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Суд першої інстанції, задовольняючи частково позов ОСОБА_3 щодо майнових та немайнових вимог, при розподілі судових витрат по сплаті судового збору не застосував пропорційності при обрахуванні цих витрат. За такого рішення суду першої інстанції відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає зміні в частині розподілу судових витрат.

З урахуванням розміру заявлених позивачем вимог пропорційно до розміру задоволених позовних вимог розмір судового збору, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, слід зменшити з 443 грн. 60 коп. до 241 грн. 93 коп.

В іншій частині рішення суду першої інстанції треба залишити без змін, виходячи з того, що суд першої інстанції, розглянувши спір в межах заявлених позовних вимог, повно та всебічно дослідив обставини справи, належно оцінив надані сторонами докази й дійшов вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 4 липня 2017 року в частині розподілу судових витрат змінити, зменшивши суму судового збору, що підлягає стягненню з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 з 443 грн. 60 коп. до 241 грн. 93 коп.

В іншій частині зазначене рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Л.М. Царюк

Судді: В.І. Козаченко

ОСОБА_12