Справа № 645/4582/16-ц
Провадження № 2/645/344/17
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

16 серпня 2017 р. м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Федорової О.В.

при секретарі судового засідання Петленко І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу:

за первісним позовом:

ОСОБА_1

до ОСОБА_2

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради

про визначення місця проживання дитини разом з батьком,

та за зустрічним позовом:

ОСОБА_2

до ОСОБА_1,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради

про визначення місця проживання малолітньої дитини разом з матір'ю та зміну визначеного способу участі батька у вихованні дитини,-

в с т а н о в и в:

Позивач за первісним позовом ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 третя особа - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, в якому просив суд визначити місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з батьком ОСОБА_1.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 посилався на те, що з 2009 року він перебував з ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу вони мають сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Подружнє життя не склалося. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 25.02.2015 року шлюб між сторонами розірвано. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 07.04.2015 року був визначений спосіб участі позивача у вихованні сина ОСОБА_3, без присутності матері з можливістю перебування дитини у місці проживання батька кожного тижня з четверга з 09 години до понеділка наступного тижня 09 години та сумісний відпочинок з сином без присутності матері з можливістю виїзду за межі міста Харкова в межах України строком до одного місяця кожного року. Позивач вважає, що ОСОБА_2 та її чоловік негативно впливають на розвиток і виховання дитини. Крім того, стверджує, що у відповідача відсутні матеріальні можливості належним чином утримувати сина. Позивач наголосив, що на відміну від ОСОБА_4 він не створив нової родини, та всю свою увагу і матеріальні можливості витрачає на сина. Зазначив, що у нього є власне житло, де вони можуть проживати удвох з сином.

ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1, третя особа Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, в якому з урахуванням уточнень, прийнятих судом до розгляду, просила суд визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, разом з нею та змінити спосіб участі батька у вихованні дитини, що встановлений рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 07.04.2015 року по справі № 644/1273/15-ц, та визначити спосіб участі у вихованні і спілкуванні з сином ОСОБА_3 його батька ОСОБА_1, кожної суботи з 10 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв. у присутності матері ОСОБА_2 або представника Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради.

В обґрунтування зустрічного позову зазначила, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 25.02.2015 року шлюб між сторонами розірвано. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 07.04.2015 року визначений спосіб участі батька у вихованні сина ОСОБА_3. Відповідач за зустрічним позовом, згідно з рішенням суду від 07.04.2015 року забрав дитину до себе 17.11.2016 року, проте дитину своєчасно їй не повернув, після цього перестав виходити на звязок та в подальшому змінив місце проживання та не надавав їй жодної можливості бачитись з сином, у звязку з чим позивач 21.11.2016 року звернулась до Немишлянського відділення поліції з відповідною заявою. Лише 04.05.2017 року вона змогла повернути дитину. Позивач стверджує, що вона ніколи не чинила перешкод у спілкуванні дитини з батьком, однак наголосила, що батько неодноразово не дотримувався визначеного судом способу участі у вихованні і спілкуванні з сином та допускав випадки несвоєчасного повернення їй дитини, а востаннє забравши до себе дитину 17.11.2016 року, взагалі сина їй не повернув, перестав виходити на звязок та змінив місце мешкання, через що вона не бачила дитину майже 5 місяців. У звязку з наведеним, позивач наполягає на скороченні часу участі у вихованні і спілкуванні з сином ОСОБА_3 його батька, з обов'язковою присутністю її або представника Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради під час спілкування батька з дитиною.

В судовому засіданні позивач за первісним позовом ОСОБА_1 та його представник за довіреністю ОСОБА_5 первісний позов підтримали, просили суд його задовольнити. Проти зустрічного позову заперечували, посилаючись на те, що проживання дитини з матірю є недоцільним, оскільки у ОСОБА_2 інший чоловік, з яким вона виховує їхню спільну дитину. ОСОБА_1 стверджував, що він зможе приділити більше уваги сину та надати йому краще виховання. Крім того, вважав, що спосіб спілкування батька з дитиною в присутності матері, на якому наполягає ОСОБА_2, є неприйнятним, оскільки батьки між собою не спілкуються і для дитини не буде корисним спостерігати їхні суперечки. Також, ОСОБА_1 наголосив, що 05.05.2017 року ОСОБА_2 зі своїм чоловіком ОСОБА_6 та невідомим чоловіком викрали дитину у бабусі (матері ОСОБА_1М.), яка гуляла з онуком на дитячому майданчику біля будинку, посадили у машину та повезли у невідомому напрямку. Таку поведінку ОСОБА_2 позивач вважає обурливою, та стверджує, що цими діями дитині нанесено душевні страждання, що на його думку ставить під сумнів відповідальність ОСОБА_2 як матері, яка діє лише у власних інтересах.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 та її представник за договором ОСОБА_7 в судовому засіданні підтримали зустрічний позов в повному обсязі. Проти первісного позову заперечували, посилаючись на відсутність підстав та виняткових обставин для розлучення дитини ОСОБА_3 зі своєю матірю. Дитина зростає у повноцінній сімї. Мати однаково любить та приділяє увагу як старшому сину ОСОБА_8, так і молодшому сину. Крім того, наголосила, що в період часу, коли батько не повертав дитину матері (майже пів року), ОСОБА_1 перестав водити дитину у розвиваючі дитячі заклади, в подальшому обґрунтувавши це хворобливим станом дитини. Крім того, ОСОБА_2 вказала, що не заперечує проти спілкування дитини з батьком та жодним чином цьому не перешкоджає, проте задля уникнення можливого неповернення їй сина ОСОБА_1, наполягає на встановленні способу участі у вихованні і спілкуванні батька з сином лише в її присутності, або присутності Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради.

Представник третьої особи Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради (далі - Управління служб у справах дітей) ОСОБА_9, яка діє на підставі довіреності, в судовому засіданні просила вирішити спір з урахуванням інтересів малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2. Крім того, матеріали справи містять два взаємовиключні висновки Управління служб у справах дітей про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3. Так, у висновку від 13.01.2017 року № 52 Управління служб у справах дітей вважало за доцільне визначити місце проживання дитини разом з матір'ю ОСОБА_2, а у висновку від 30.05.2017 року № 330 Управління служб у справах дітей вважало за доцільне визначити місце проживання дитини разом з батьком ОСОБА_1, та вважало недоцільним відібрання дитини від батька (том 1 а.с. 100-102, 194-196).

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, заслухавши пояснення учасників процесу, допитавши свідків, суд встановив наступне.

Згідно зі свідоцтвом про народження серії І-ВЛ № 267448, виданим Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції 07.02.2012 року, батьками малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (том 1 а.с. 48).

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 25.02.2015 року по справі № 644/13079/14-ц розрізано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований 09.09.2009 року в Обджонікідзевському відділі реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції , актовий запис № 341 (том 1 а.с. 6).

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 07.04.2015 року по справі № 644/1273/15-ц визначено спосіб участі ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, у вихованні сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, без присутності ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, з можливістю перебування дитини у місці проживання батька кожного тижня з четверга з 09.00 години до понеділка наступного тижня до 09.00 години та сумісний відпочинок з сином без присутності ОСОБА_2 з можливістю виїзду за межі міста Харкова в межах України строком до одного місяця кожного року (том 1 а.с. 3-5).

Судовим розглядом встановлено, що не заперечується сторонами у справі, що ОСОБА_1 17.11.2016 року забрав дитину ОСОБА_3 у матері та згідно з визначеним судом способом його участі у вихованні сина, мав повернути його матері 21.11.2016 року. Проте дитину 21.11.2016 року він не повернув, та за твердженням ОСОБА_2 перестав відповідати на телефонні дзвінки, а за місцем проживання двері квартири не відчиняв.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 21.11.2016 року звернулась до Немишлянського ВП ГУНП України в Харківській області із заявою, яка була зареєстрована за № 21098, в якій просила встановити місцезнаходження своєї малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, та його батька ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, та повернути дитину додому. Крім того, ОСОБА_2 05.12.2016 року зверталась до начальника Немишлянського ВП ГУНП України в Харківській області зі скаргою на працівників відділу поліції, в якій просила провести службову перевірку та зобовязати відповідні структурні підрозділи поліції зясувати місце перебування ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, та їхнього спільного сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_7, та повернути дитину додому (том 1 а.с. 84).

З копії витягу з кримінального провадження № 0003928 від 23.12.2016 року вбачається, що до СВ Немишлянського ВП ГУНП в Харківській області надійшов матеріал за заявою ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_1 не виконує рішення Орджнікідзевського районного суду м. Харкова від 07.04.2015 року ЖЄО № 22986 (том 1 а.с. 117).

В подальшому вказане кримінальне провадження було закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України (том 2 а.с. 23).

В судовому засіданні позивач за первісним позовом вказав, що посилання ОСОБА_2 на те, що він перестав виходити на звязок та змінив місце проживання не відповідають дійсності та вказав, що він не повернув дитину 21.11.2016 року оскільки вона хворіла, а в подальшому мати просто не забрала сина, у звязку з чим дитина залишилася проживати у нього.

Разом з тим, матеріали справи містять Висновок Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, за № 52 від 13.01.2017 року, зі змісту якого вбачається, що на співбесіді в Управлінні ОСОБА_1 пояснив, що дитина хворіє, тому він не надає можливості матері побачитись з сином. Крім того, у Висновку зазначено, що ОСОБА_1 було розяснено, що мати має право відвідувати хвору дитину, однак батько категорично заперечував проти побачень матері з сином (том 1 а.с. 100- 102).

Як вбачається з вищевказаного Висновку Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради від 13.01.2017 року № 52, Управління, як представник органу опіки та піклування, вважало за доцільне визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, разом з матірю ОСОБА_2.

Судом встановлено, що не заперечується сторонами у справі, що з 05.05.2017 року дитина проживає з матірю ОСОБА_2.

За твердженням ОСОБА_1 дитину було викрадено ОСОБА_2, її чоловіком ОСОБА_6 та невідомим чоловіком з дитячого майданчику, розташованого біля будинку № 43/21 по вул. Архітектора Альошина у м. Харкові, у звязку з чим він та його мати ОСОБА_10 звернулись з відповідними заявами до Немишлянського ВП ГУНП України в Харківській області (том 2 а.с. 7-8, 9-10).

30.05.2017 року Управлінням служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради надано Висновок про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, та доцільність відібрання дитини від батька за № 330, згідно з яким Управління, як представник органу опіки та піклування, вважало за доцільне визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, разом з батьком ОСОБА_1, та вважало недоцільним відібрання дитини від батька (том 1 а.с. 194-196).

Зі змісту вказаного Висновку вбачається, що в рамках позовних вимог у даній цивільній справі Управлінням служб було надано висновок від 13.01.2017 року № 52 про доцільність визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3, 27.01.2012 року, разом з матірю ОСОБА_2, однак ОСОБА_2 змінила позовні вимоги, та виключила вимогу про визначення місця проживання сина з нею, замінивши її на вимогу про негайне відібрання дитини від батька та повернення на виховання матері, уточнену позовну заяву прийнято до розгляду, що підтверджується відповідною ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 08.02.2017 року. Крім того, у Висновку від 30.05.2017 року за № 330 вказано, що мати дитини запрошувалась на співбесіду до Управління служб, однак не зявилась. Батько дитини, ОСОБА_1 на засіданні Комісії особисто пояснив, що категорично заперечує проти визначення місця проживання сина з матірю, оскільки вона не має можливості надати дитині належну увагу та забезпечення, не має власного доходу, а також вся її увага направлена на новонароджену дитину та чоловіка. ОСОБА_1 вважає, що він як батько створює кращі умови для дитини, оскільки нової родини не створив, мешкає один, інших дітей не має, всю увагу та матеріальні можливості витрачає на сина.

Разом з цим, Висновок Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради від 30.05.2017 року за № 330 не містить посилання на те, що попередній Висновок № 52 від 13.01.2017 року є невірним або недійсним.

Судом встановлено, що батько дитини, ОСОБА_1, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_8, та є одним із співвласником цієї квартири (том 1 а.с. 26, 83).

Згідно з довідкою ТОВ «Меш Системс» від 04.11.2016 року ОСОБА_1 з 05.10.2016 року працює у вказаному Товаристві на посаді менеджера і має зарплатню 1600 грн. на місяць (том 1 а.с. 50).

Відповідно до Індивідуальних відомостей про застраховану особу ОСОБА_1 у 2016 році в ТОВ «Меш Системс» мав 27 днів стажу у жовтні 2016 року, та 15 днів стажу у листопаді 2017 року (том 2 а.с. 44).

Згідно з відповіддю Східної ОДПІ м. Харкова за № 1627/9/20-38-13-02-16 від 07.08.2017 року ФОП ОСОБА_1 перебуває на обліку в Східній ОДПІ м. Харкова, з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року перебував на загальній системі оподаткування, згідно наданої декларації про майновий стан і доходи, дохід склав 0,00 грн.. З 01.01.2017 року здійснює діяльність на спрощеній системі оподаткування, згідно наданої декларації платника єдиного подарку, сума доходу в період з 01.01.2017 року по 30.06.2017 року склала 131600,00 грн.. Сплачено єдиний податок в сумі 4480,00 грн. (том 2 а.с. 43).

За місцем мешкання ОСОБА_1 характеризується позитивно (том 2 а.с. 46).

Мати дитини, ОСОБА_2, мешкає однією сімєю з ОСОБА_6, який, згідно з Висновком Управління служб від 30.05.2017 року за № 330 має самостійний дохід, що дорівнює 35291 грн. 15 коп. за період з 01.01.2016 по 31.10.2016 та утримує сімю (довідка про доходи, видана ГУ ДСНСУ в Харківській області). ОСОБА_2 здійснює догляд за своїми малолітніми дітьми, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_9, є співвласником житла за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло.

Судовим розглядом встановлено, що фактично сімя ОСОБА_2 мешкає за адресою: АДРЕСА_2 (за згодою власника житла матері ОСОБА_2 ОСОБА_12В.).

В обґрунтування первісного позову позивач надав суду ряд письмових доказів на підтвердження його безпосередньої та переважної участі у вихованні дитини ОСОБА_3.

Так, матеріали справи містять довідку КЗ «ОСОБА_13 дитячої та юнацької творчості «Істок» Харківської міської ради від 11.02.2015 року № 36, зі змісту якої вбачається, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, є вихованцем гуртка «Супер-діти» з січня 2015 року. Дитиною займається батько ОСОБА_1: приводить на заняття, присутній на заняттях разом з дитиною, турбується про матеріальне забезпечення для навчальних занять дитини (том 1 а.с. 55).

Згідно з довідкою від 26.10.2016 року, наданою ФОП ОСОБА_14, в період з 01.09.2016 року по 26.10.2016 року три рази на тиждень малолітній ОСОБА_3 відвідував заняття в дитячому клубі «Школа радості» у супроводі батька, ОСОБА_1. Оплату розвиваючих занять здійснює батько дитини (том 1 а.с. 56).

Згідно з довідкою, наданою КЗОЗ «Харківська міська дитяча поліклініка № 15», малолітній ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, знаходиться під наглядом фахівців з 01.02.2012. Мати приходить з сином на прийоми лікарів, піклується про дитину під час хвороби. Батько дитини, ОСОБА_1, протягом 2012- 2014 років звертався до поліклініки стосовно надання медичної допомоги сину (том 1 а.с. 57).

Крім того, позивачем надані копії квитанцій про сплату занять ОСОБА_3 в «Школі радості», копії чеків, що свідчать про придбання дитині ліків, іграшок, дитячих книг, копії квитків у Харківський міський дельфінарій, копії квитків на катання на атракціонах (том 1 а.с. 59-65).

Також, позивачем за первісним позовом надані копії медичної документації дитини ОСОБА_3, у тому числі за період перебування дитини з батьком у вищевказаний період (том 1 а.с. 66-82).

Згідно з довідкою лікаря педіатра ОСОБА_13, який працював в ХМДП № 15 з 01.08.2011 року до 07.07.2016 року, у період з 01.02.2012 року по 07.07.2016 року останній проводив огляд дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, при всіх випадках амбулаторного прийому (первинний оглад) у випадках само звернення, а також всі профілактичні огляди, в тому числі оформлення в дитячий садок, тільки в присутності батька ОСОБА_1 (без присутності матері ОСОБА_2І.). При обслуговуванні викликів на дому огляд дитини проводився або в присутності батька ОСОБА_1, або в присутності матері ОСОБА_2 (з однаковою частотою) (том 1 а.с. 207).

ОСОБА_2, в свою чергу, наголосила, що того моменту, як ОСОБА_1 не повернув їй дитину, а саме з листопада 2016 року, ОСОБА_3 не відвідував заняття у Дитячому клубі «Школа радості», а також комунальний заклад «ОСОБА_13 дитячої та юнацької творчості «Істок» Харківської міської ради, на підтвердження чого надала суду відповіді вказаних дитячих установ (том 1 а.с. 229, 230).

Крім того, за наслідками звернення ОСОБА_2 до психолога ОСОБА_15 (том 1 а.с. 231, 232, 233) стосовно дитини ОСОБА_3, що зумовило його замкнутість, невміння встановлювати контакт з дітьми, агресія по відношенню до сторонніх людей, а також те, що дитина почала боятися тварин, складені два висновки від 17.05.2017 року та від 03.07.2017 року (том 1 а.с. 234236, 237-238).

Так, відповідно до висновку від 17.05.2017 року за наслідками консультації № 1, оскільки ОСОБА_3 6 місяців перебував далеко від матері, у дитини вірогідно стан стресу та психоемоційної травми середнього ступеню. Тривожність ситуативна, прогноз сприятливий.

Згідно з висновком від 03.07.2017 року за наслідками консультації № 2, психоемоційний стан ОСОБА_3 стабілізувався. Необхідна подальша робота з психологом зі зниження тривожності та покращення навичок спілкування. Крім того у рекомендаціях психолога, між іншим, вказано про явно сприятливий вплив тісного спілкування дитини з матірю.

Допитана в судовому засіданні свідок з боку позивача за первісним позовом ОСОБА_16, яка є сусідкою ОСОБА_1, пояснила суду, що вона була свідком події викрадення дитини останнього з дитячого майданчика, на якому дитина гуляла з бабусею ОСОБА_10, яка є матірю позивача. Свідок бачила, як ОСОБА_10 впала на лавку, кричала та плакала, оскільки двоє чоловіків та жінка забрали дитину та побігли, а потім сіли в автомобіль та поїхали.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_17, який разом працює з ОСОБА_1, повідомив суду, що у нього також зростає син, якому 4 роки, та вони разом з ОСОБА_1 та його сином ОСОБА_8 іноді гуляли. Крім того, пояснив, що декілька разів він возив ОСОБА_1 з сином у дитячу поліклініку, та допомагав з придбанням для дитини ліків. Також свідок повідомив, що минулого року, коли вони гуляли у дворі з дітьми, ОСОБА_3 розповів, що йому давали спробувати пиво, через що ОСОБА_1 обурився, зателефонував його матері та між ними сталася сварка. Крім того, свідок наголосив, що він із сімєю чотири місяці тому переїхав і мешкає за іншою адресою, та до його переїзду ОСОБА_1 з дитиною постійно мешкали по вул. Косарєва, 40 у м. Харкові, та з дитиною щодня гуляла його бабуся.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_18, яка є одногрупницею ОСОБА_1 та сусідкою батьків ОСОБА_2, повідомила суду, що вона була свідком ставлення матері до дитини, та стверджувала, що ОСОБА_2 постійно кричить на дитину. Наголосила, що з батьком ОСОБА_8 ситуація зовсім інша, дитина спокійна та щаслива. Батько часто був з дитиною, та вона чула, як ОСОБА_3 неодноразово просив його не уходити, коли він приводив його до матері. Також вказала, що навесні або влітку 2016 року вона бачила як ОСОБА_2 разом зі своєю матірю та невідомими чоловіком та жінкою біля їхнього підїзду випивали. Свідкові здалось, що вони вживали алкогольні напої, пляшок вона не бачила, проте вона так вважає, оскільки за її твердженням їх підхитувало. Разом з ними був і ОСОБА_3, та коли він щось попрохав у матері, вона сказала, що їй ніколи.

Допитана в якості свідка з боку позивача за зустрічним позовом ОСОБА_12, яка є матірю ОСОБА_2, пояснила суду, що вперше ОСОБА_1 не повернув у встановлений строк дитину матері у серпні 2016 року. ОСОБА_2 йому телефонувала та прохала повернути ОСОБА_3, проте він їй відмовив та сказав, що він у відпустці та дитину їй не поверне. Оскільки ОСОБА_2 була вагітна, вона почала дуже нервувати та переживати через такі дії ОСОБА_1. Після цього свідок сама телефонувала ОСОБА_1 та вмовляла його повернути дитину матері, та через два тижні він повернув ОСОБА_3 ОСОБА_2. Наступного разу ОСОБА_1 забрав дитину у листопаді 2016 року та майже пів року не повертав ОСОБА_3 матері. На телефонні дзвінки ОСОБА_1 не відповідав, за місцем мешкання двері ніхто не відкривав. Свідок стверджує, що через зачинені двері родичка ОСОБА_1, яка знаходилась у квартирі ОСОБА_1, повідомила їй, що ОСОБА_10 (матері ОСОБА_1М.) та ОСОБА_3 у квартирі немає. Також, свідок вказала, що у вікно вона бачила мати ОСОБА_1 ОСОБА_10, проте двері квартири вона їх не відчиняла. Крім того, свідок наголосила, що після повернення ОСОБА_3 додому, він повідомив, що папа йому казав, що мама та братик ОСОБА_11 погані та до них підходити непотрібно. Також, свідок вказала, що показання свідка ОСОБА_18, які вона надала в судовому засіданні, є неправдивими, оскільки вона є співмешканкою ОСОБА_1. Наголосила, що навесні або влітку 2016 року, коли начебто свідок ОСОБА_18 бачила як ОСОБА_2 з нею та ще двома особами вживали спиртні напої, ОСОБА_2 була вагітна другою дитиною, та взагалі не вживала спиртних напоїв. Крім того, свідок вказала, що за пів року розлучення матері з дитиною ОСОБА_2 постійно плакала, нервувала та намагалася знайти та повернути сина. На цей час дитина однаково сильно любить і матір і батька, дуже любить свого молодшого брата.

За клопотанням позивача за первісним позовом судом досліджено диск з відеозаписом, на якому містяться 3 файли: 1 запис від 21.02.2017 року та 2 записи від 30.04.2017 року. На вказаних відеозаписах зображена дитина ОСОБА_3, що не заперечувалось сторонами у справі, який у доброму настрої малював з батьком, та гуляв на вулиці.

Гарні стосунки між дитиною та батьком, між іншим, не ставила під сумнів і мати дитини ОСОБА_2 в ході розгляду даної цивільної справи.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

За частинами першою, другою статті 161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матірю.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, що мати дитини має постійне місце проживання, має повну сімю знаходиться у шлюбі з ОСОБА_6, який має самостійний дохід та утримує сімю, крім дитини ОСОБА_3, має ще одну малолітню дитину ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_9, та здійснює догляд за обома дітьми, приділяючи їм цілодобово свою увагу та турботу, у сімї ОСОБА_2 створені всі умови для проживання, виховання та розвитку дітей.

При цьому судом в цій справі не встановлено виняткових обставин у розумінні положень статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, які б свідчили про неможливість проживання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, разом з матірю.

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для визначення місця проживання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, з матірю.

З урахуванням наведеного, первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - Служба у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про визначення місця проживання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, разом з батьком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, суд залишає без задоволення.

З наведених вище підстав позовна вимога позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, разом з матір'ю ОСОБА_2 підлягає задоволенню.

Стосовно позовної вимоги про зміну способу участі батька у вихованні дитини, що встановлений рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 07.04.2015 року по справі № 644/1273/15-ц, та визначення способу участі у вихованні і спілкуванні з сином ОСОБА_3 батька ОСОБА_1, кожної суботи з 10 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв. у присутності матері ОСОБА_2 або представника Служби у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

За приписами ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства, батьки, відповідно до положень ст. 151 СК України, вправі обирати самі.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому випадку, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року, визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

На підставі досліджених доказів, поданих сторонами, суд дійшов до висновку про те, що між сторонами існують непорозуміння щодо участі батька у вихованні та спілкуванні з сином, відповідачем за зустрічним позовом, всупереч визначеного рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 07.04.2015 року по справі № 644/1273/15-ц способу його участі у вихованні і спілкуванні з сином ОСОБА_3, були допущені випадки несвоєчасного повернення дитини матері, а останній раз 21.11.2016 року ним взагалі не було повернуто дитину матері та більше пяти місяців мати дитини була позбавлена можливості повернути його додому, побачитись з дитиною та спілкуватись з ним. На підставі наведеного, суд вважає необхідним змінити спосіб участі батька у вихованні дитини, що встановлений вищевказаним рішенням суду від 07.04.2015 року по справі № 644/1273/15-ц, та визначити спосіб участі у вихованні і спілкуванні з сином ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, батька ОСОБА_1, кожної суботи з 10 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв. у присутності матері ОСОБА_2 або представника Служби у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради.

Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до положень ст. 88 ЦПК України.

У зв'язку із відмовою в задоволенні зустрічного позову судові витрати, понесені позивачем, відносяться на рахунок позивача.

У звязку з задоволенням зустрічного позову, суд вважає необхідним стягнути з відповідача за зустрічним позовом на користь позивача за зустрічним позовом витрати по сплаті судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 57, 60, 61, 79, 88, 169, 197, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про визначення місця проживання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, разом з батьком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, - залишити без задоволення.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини разом з матір'ю та зміну визначеного способу участі батька у вихованні дитини - задовольнити.

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, разом з матірю ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5.

Змінити спосіб участі батька у вихованні дитини, що встановлений рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 07.04.2015 року по справі № 644/1273/15-ц, та визначити спосіб участі у вихованні і спілкуванні з сином ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, батька ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, кожної суботи з 10 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв. у присутності матері ОСОБА_2 або представника Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, витрати по сплаті судового збору в сумі 551,20 грн..

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення, через Фрунзенський районний суд м. Харкова. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.В. Федорова