РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

30.08.2017 року м. Львів

Франківський районний суд міста Львова у складі

головуючого - судді Мартинишин М.О.

при секретарі Потюк В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про стягнення боргу за договором позики, -

встановив:

позивач звернувся до суду з позовом в якому просить стягнути з відповідача на його користь борг за договором позики у розмірі 2000 дол. США, три відсотки річних від простроченої суми у розмірі 60 дол. США, всього разом 2060 дол. США, що становить 52600 грн. та судові витрати.

В обґрунтування своїх позовних вимог покликається на те, що 21.11.2000р. між нею та ОСОБА_2 укладено договір позики, відповідно до якого вона позичила ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 2000 дол. США, що становили 11080 грн. які ОСОБА_2 зобов'язувалася повернути до 21.11.2001року. В обумовлену у договорі строк повернення суми позики, ОСОБА_2 таку суму позики не повернула та ухиляється від повернення позики і надалі. Вважає, що відповідач зобов'язаний її сплатити суму боргу у сумі 2000 дол. США., та на підставі ч.2 ст.625 ЦПК України - три відсотки річних від простроченої суми у розмірі 60 дол. США. Просить позов задоволити.

У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, дали пояснення аналогічні до викладеного у позовній заяві. Просять позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце слухання справи, про причини своєї неявки суд не повідомив, заперечень на позов не подав, а тому згідно ч.4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України, суд вирішує справу у його відсутності, на підставі наявних у справі доказів в порядку заочного провадження, проти чого не заперечив позивач та його представник.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позови, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спорів по суті, суд приходить висновку, що позов підлягає до задоволення, з таких підстав.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За вимогами ст. ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.11 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що 25.02.2016 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір позики, згідно якого позивач надала у позику ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 2000 дол. США, що становили 11080 грн., а ОСОБА_2 зобов'язувалася повернути таку ж суму грошових коштів до 21.11.2001 року.

Згідно ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Згідно ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Відповідно до ст.ст. 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до вимог статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позивальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики вважається укладеним з моменту передачі грошей.

Приписами ст.1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

У відповідності до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором на встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернута позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Приписами ч. 1 ст.527 ЦК України передбачено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок.

В силу приписів ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст.599 ЦК України зобов'язання припиняються виконанням проведеним належним чином.

В силу положень ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). В силу ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

У ч.1 ст. 612 ЦК України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Проте станом на день ухвалення рішення відповідач так і не повернув позивачу вказану суму коштів, чим прострочив виконання свого грошового зобов'язання.

Крім цього, відповідач всупереч вимогам ст. 60 ЦПК України, будь-яких доказів на підтвердження того, що він виконував свої зобов'язання за договором позики суду не надано.

Відповідно до ч.1 ст.1048 УК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст. 625 ЦК України).

Оскільки відповідач прострочив виконання свого зобов'язання за договором позики, а саме не повернув позивачу до 21.11.2001 року грошових коштів у розмірі 2000 дол. США, а тому суд вважає, що в даному випадку слід застосувати ст. 625 ЦК України, та позивачка має право на стягнення відсотків, які згідно розрахунку позивачки складають 60 дол. США

Відповідно до ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, зважаючи на неповернення відповідачем позивачеві суми позики, суд вважає, що позов слід задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики у сумі 2000 дол. США, три відсотки річних від простроченої суми у розмірі 60 дол. США, всього разом 2060 дол. США, що становить 52600 грн.

На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені витрати на оплату судового збору у розмірі 640 грн.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 11, 31, 57-60, 88, 169, 209, 214-215, 224-225 ЦПК України, ст.ст. 11, 14, 15, 16, 509, 526, 530, 611, 549, 610, 611, 612, 629, 1046-1050 ЦК України, -

вирішив:

позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики у сумі 2000 дол. США, три відсотки річних від простроченої суми у розмірі 60 дол. США, всього разом 2060 дол. США, що становить 52600 грн. та понесених витрати на оплату судового збору у розмірі 640 грн., а всього разом 53240(п'ятдесят три тисячі двісті сорок) гривень.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Мартинишин М.О.