Справа № 183/2866/17
№ 2/183/2226/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 серпня 2017 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:

головуючої судді Сороки О.В.,

секретаря Демяненка Р.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Новомосковського міськрайонного суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Миколаївської сільської ради про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до Новомосковського міськрайонного суду з позовом до Миколаївської сільської ради, в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними побудовами та спорудами, розташований по вул. Зоряна, 7 в с. Миколаївка Новомосковського району Дніпропетровської області, що в цілому складається з: житлового будинку літ. «А», загальною площею 50,7 кв.м., житловою площею 31,6 кв.м., сіней - літ. «а», сараю - літ. «Б», погребу, гаражу - літ. «В», вбиральні - літ. «Г», воріт № 1, хвіртки № 2, огорожі № 3, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2, померлої 07 серпня 2016 року.

В обґрунтування свого позову позивач посилається на те, що 07 серпня 2016 року померла ОСОБА_2, після смерті якої відкрилась спадщина, в тому числі й на житловий будинок з надвірними побудовами та спорудами № 7, розташований по вул. Зоряна в с. Миколаївка Новомосковського району Дніпропетровської області. За життя ОСОБА_2 склала заповіт, який 28 грудня 2015 року посвідчено секретарем Миколаївської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області та зареєстровано у реєстрі за № 776, яким, на випадок смерті, житловий будинок № 7 по вул. Зоряна в с. Миколаївка Новомосковського району Дніпропетровської області заповіла позивачу по справі. В строки, визначені законодавством, позивач звернулася до Новомосковської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом позивачу було відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів на дане спадкове майно, тому4 за захистом свого права вона звернулася до суду.

Позивач та її представник до суду не з'явилися, представник позивача звернулася до суду з заявою, в якій просила розглянути справу за її відсутності, наполягала на задоволенні позову.

Від Миколаївської сільської ради надійшла заява про слухання справи у відсутності її представника, проти задоволення позову не заперечували.

У звязку з тим, що сторони в судове засідання не зявилися, на підставі ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалося.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги з огляду на наступні обставини.

Матеріали справи свідчать, що позивач є онукою ОСОБА_2.

Судом встановлено, що у відповідності до довідки Виконавчого комітету Миколаївської сільської ради № 782 від 09.06.2017 року ОСОБА_2 надано земельну ділянку, загальною площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою: вул. Зоряна, 7 в с. Миколаївка Новомосковського району Дніпропетровської області. Станом на 09.06.2017 року державного акту на право приватної власності на земельну ділянку не зареєстровано.

Крім того ОСОБА_2, згідно запису в по господарській книзі № 14, належав житловий будинок № 7, розташований по вул. Зоряна в с. Миколаївка Новомосковського району Дніпропетровської області, особовий рахунок № 689-1, що підтверджується довідкою Миколаївської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області № 781від09.06.2017 року.

У відповідності до довідки виконавчого комітету Миколаївської сільської ради № 783 від 12.06.2017 року, ОСОБА_2 постійно проживала та була зареєстрована на момент смерті за адресою: вул. Зоряна, 7 в с. Миколаївка Новомосковського району Дніпропетровської області.

У відповідності до технічного паспорту на житловий будинок, складеного10 листопада 1988 року Новомосковським БТІ, будинок за адресою: вул. Зоряна, 7 в с. Миколаївка Новомосковського району Дніпропетровської області в цілому складається з: житлового будинку - літ. «А», загальною площею 50,7 кв.м., житловою площею 31,6 кв.м., сіней - літ. «а», сараю літ. «Б», погребу, гаражу літ. «В», вбиральні - літ. «Г», воріт № 1, хвіртки № 2, огорожі № 3. Роки побудови 1972-1980.

28 грудня 2015 року ОСОБА_2 складено заповіт, зареєстрований у реєстрі за № 776 та посвідчений секретарем Миколаївської сільської Ради народних депутатів, відповідно до якого житловий будинок № 7 по вул. Зоряна в с. Миколаївка Новомосковського району Дніпропетровської області вона заповіла ОСОБА_1.

07 серпня 2016 року ОСОБА_2 померла.

Як свідчать матеріали спадкової справи, позивач звернулася до Новомосковської районної державної нотаріальної контори Дніпропетровської області із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_2

Листом нотаріуса від 06 червня 2017 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок № 7, розташований по вул. Зоряна в с. Миколаївка Новомосковського району Дніпропетровської області, в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на майно.

У відповідності до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, не заборонених законом.

У 1972-1980 роках питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків" (далі - Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-II, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків" (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва.

Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п'яти як у місті, так і поза містом.

Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є власністю забудовника.

Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства.

Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації, а тому на момент завершення будівництва спадкового житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами ОСОБА_2 набула на нього право власності.

Як розяснив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в Листі №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» адресованому головам апеляційних судів областей, міст Києва та Севастополя, Апеляційного суду Автономної Республіки Крим: коли перші власники не оформляли документи на належне їм нерухоме майно та не зареєстрували його в органах БТІ, і спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину, то його право має бути визнано в судовому порядку.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, зазначені в заповіті.

У відповідності до ст.ст.1233, 1235, 1236 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому.

Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обовязкова частка).

Стаття1268 ЦК України передбачає, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Ч.1 ст.1269 ЦК України визначає, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

В зв'язку з наведеним, враховуючи підтвердження матеріалами справи факту належності померлій за життя нерухомого майна, яке остання набула у власність, однак не здійснила його державну реєстрацію, враховуючи те, що позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом на вказане спадкове майно та відсутність інших спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, враховуючи своєчасність прийняття спадщини позивачем, відмову нотаріуса, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 213, 214 ЦПК України, ст.ст. 331 ч.2, 1216-1218,1223,1269 ЦК України, суд,-

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Миколаївської сільської ради про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, РНОКПП- НОМЕР_1, право власності на житловий будинок з надвірними побудовами та спорудами № 7, розташований по вул. Зоряна в с. Миколаївка Новомосковського району Дніпропетровської області, що в цілому складається з: житлового будинку - літ. «А», загальною площею 50,7 кв.м., житловою площею 31,6 кв.м., сіней - літ. «а», сараю - літ. «Б», погребу, гаражу - літ. «В», вбиральні - літ. «Г», воріт № 1, хвіртки № 2, огорожі № 3, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2, померлої 07 серпня 2016 року.

Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Сорока О.В