Справа № 165/2761/14-ц Провадження № 22-ц/773/975/17 Головуючий у 1 інстанції: Василюк А.В.
Категорія: 2 Доповідач: Шевчук Л. Я.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 липня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Шевчук Л.Я. ,

суддів - Грушицького А.І., Данилюк В.А.,

секретар с/з ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання права власності та стягнення моральної шкоди, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди, за апеляційними скаргами відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_5 на рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 20 квітня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2014 року ОСОБА_2 звернувся в суд із даним позовом, який обґрунтовував тим, що йому та ОСОБА_4 в порядку спадкування за заповітом належить на праві власності по 1/2 частині квартири АДРЕСА_1.

Крім того, позивач зазначав, що 24 квітня 2014 року рішенням Нововолинського міського суду Волинської області, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 03 червня 2014 року, припинено право власності на належну йому 1/2 частину спірної квартири із стягненням з ОСОБА_4 в його користь вартості цієї частки в розмірі 84 896 грн.

02 липня 2014 року право власності на спірну квартиру було зареєстровано за ОСОБА_4, яка 05 липня 2014 року подарувала цю квартиру своєму синові -ОСОБА_3

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 вересня 2014 року зазначені рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасовані з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції. 11 листопада 2014 року позов ОСОБА_4 про припинення права власності на квартиру за її заявою залишено без розгляду.

Посилаючись на те, що 17 листопада 2014 року ОСОБА_6 продав спірну квартиру на підставі договору купівлі - продажу ОСОБА_5, яка на даний час є власником цієї квартири, уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_2 просив суд витребувати на його користь із незаконного володіння ОСОБА_5 1/2 частини квартири АДРЕСА_2, визнавши за ним право власності на цю частину квартири, а також просив стягнути з відповідачів в його користь моральну шкоду в розмірі 15 000 грн. та судові витрати по справі.

23 лютого 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою, в якій просив стягнути з ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 5 000 грн, посилаючись на безпідставність заявлених до нього позовних вимог, оскільки він правомірно володів спірною квартирою і не порушував прав позивача, а залучення його до участі у розгляді справи в якості відповідача потребує витрат коштів на правову допомогу для захисту від незаконних вимог ОСОБА_2

Рішенням Нововолинського міського суду від 20 квітня 2015 року первісний позов в даній справі задоволено частково.

Витребувано від ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 1/2 частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 та визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину цієї квартири.

Стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 в користь ОСОБА_2, з кожного зокрема, по 325,60 грн. судового збору та по 900,00 грн. за надання правової допомоги, а всього з кожного відповідача по 1225,60 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_5, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення і неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просила скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити. Зазначає, що суд безпідставно ухвалив рішення про витребування 1/2 частини спірної квартири, придбаної на законних підставах.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення і неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просив скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове, яким в задоволенні первісного позову відмовити. Зазначає, що суд безпідставно ухвалив рішення, яким витребував від ОСОБА_5 1/2 частини спірної квартири, відчуженої та придбаної на законних підставах. Просив скасувати рішення в частині стягнення з нього судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду Волинської області від 2 лютого 2016 року апеляційні скарги відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_5 задовольнено частково.

Рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 20 квітня 2015 року в даній справі в частині стягнення судових витрат з ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_3 скасовано з ухваленням в цій частині нового рішення.

Стягнуто із ОСОБА_5 в користь ОСОБА_2 судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 976, 80 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 1461, 60 грн.

У стягненні судових витрат з ОСОБА_4, ОСОБА_3 відмовлено.

В решті рішення суду залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 травня 2017 року в даній справі рішення Апеляційного суду Волинської області від 2 лютого 2016 року в частині вирішення вимог ОСОБА_2 про відшкодування витрат на правову допомогу скасовано, а справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В судове засідання особи, які беруть участь у справі, не зявилися, хоча у встановленому законом порядку були повідомлені про час та місце судового засідання, а тому апеляційний суд розглядав справу у їх відсутності.

Апеляційні скарги слід задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції в частині відшкодування витрат на правову допомогу скасувати з ухваленням в цій частині нового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Задовольнивши частково позовні вимоги ОСОБА_2 та відмовивши у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3, суд першої інстанції, посилаючись на те, що позивач за первісним позовом ОСОБА_2, уклавши договір, отримав правову допомогу адвоката ОСОБА_7, з урахуванням вимог Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних і адміністративних справах», зокрема складність підготовленого адвокатом ОСОБА_7 позову, великої кількості судових засідань, в яких вона брала участь, неодноразову зміну позовних вимог, частково задовольнив вимоги ОСОБА_2 про стягнення з відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 витрат на правову допомогу та стягнув з відповідачів в користь позивача, з кожного зокрема, по 900 грн. вказаних витрат.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині вирішення вимог ОСОБА_2 про відшкодування витрат на правову допомогу слід скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення з огляду на наступне.

Стаття 79 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом судової справи, належать, в тому числі, і витрати на правову допомогу.

Статтею 12 ЦПК України визначено, що особа, яка бере участь у справі, має право на правову допомогу, яка надається адвокатами або іншими фахівцями у галузі права в порядку, встановленому законом.

Відповідно до статті 84 ЦПК України витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Витрати на правову допомогу це витрати сторін та третіх осіб, які вони несуть у звязку з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця у галузі права, котрі беруть участь у справі.

Правова допомога у цивільному судочинстві включає в себе юридичні консультації, участь у позасудовому врегулюванні спору, підготовка проектів юридичних документів (заяв, пояснень, клопотань, скарг), представництво в суді та інші фактичні та юридичні дії, які вчиняє особа, що надає правову допомогу.

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною і особою, яка надає правову допомогу.

Стаття 33 Правил адвокатської етики передбачає, що єдиною допустимою формою отримання адвокатом винагороди за надання правової допомоги клієнту є гонорар. Гонорар, отримуваний адвокатом за надання правової допомоги, повинен бути законним за формою і порядком внесення і розумно обґрунтованим за розміром. Розмір гонорару і порядок його внесення мають бути чітко визначені в угоді про надання правової допомоги.

До складу витрат, повязаних з оплатою правової допомоги, включаються витрати на оплату праці адвоката або іншого фахівця в галузі права (гонорар), а також відшкодування витрат, зумовлених наданням правової допомоги. Усі ці витрати повинні перебувати у безпосередньому причинному звязку із наданням правової допомоги у конкретній справі, а їх розмір повинен бути розумним.

Склад та розмір витрат, повязаних з оплатою правої допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, повязаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

До складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною або її представником витрати.

Вирішуючи питання що відшкодування в користь позивача ОСОБА_2 витрат на правову допомогу, суд першої інстанції вищезазначеного не врахував, а тому в цій частині рішення суду слід скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення.

Із матеріалів справи убачається, що 10 жовтня 2014 року між позивачем ОСОБА_2 і адвокатом ОСОБА_7 був укладений договір про надання правової допомоги на проведення дій з підготовки цивільного позову, підготовка заяви про забезпечення позову, представництво інтересів в судах першої, апеляційної і касаційної інстанцій по даній справі з усіма правами, наданими позивачу. Надання правової допомоги адвокатом здійснюється на платній погодинній основі, розрахунок якої буде проводитися у відповідності до Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» (т.1,а.с.26).

Відповідно до наданого розрахунку витрат на правову допомогу адвокатом в суді першої інстанції та квитанції до прибуткового касового ордеру №18/2014 від 10 жовтня 2014 року ОСОБА_2 були понесені витрати на правову допомогу в розмірі 2400, 00 грн. (т.1,а.с.27,28).

Згідно додаткового розрахунку витрат на правову допомогу в суді першої інстанції та квитанції до прибуткового касового ордеру № 7/ 2015 від 20 квітня 2015 року (т.1,а.с.165,166) позивачем ОСОБА_2 були понесені витрати на правову допомогу в розмірі 900, 00 грн.

Згідно додаткового розрахунку витрат на правову допомогу з підготовки касаційної скарги та квитанції до прибуткового касового ордеру № 10/ 2015 від 02 липня 2015 року (т.2,а.с.18,19) ОСОБА_2 були понесені витрати на правову допомогу в розмірі 1000, 00 грн.

Згідно додаткового розрахунку витрат на правову допомогу за представництво в апеляційному суді і квитанції до прибуткового касового ордеру № 1/2016 від 19 січня 2016 року (т.2,а.с.69,70) ОСОБА_2 були понесені витрати на правову допомогу в розмірі 550,00грн.

Таким чином, позивачем ОСОБА_2 були понесені документально підтверджені витрати, повязані з оплатою правової допомоги, в розмірі 4850,00 грн.

З врахуванням того, що рішенням суду першої інстанції задоволені позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про визнання за позивачем права власності на оспорювану частину квартири та витребування вказаного майна від ОСОБА_5, понесені позивачем витрати по оплаті за правову допомогу підлягають стягненню пропорційно до задоволених вимог лише із відповідача ОСОБА_5

Розмір таких витрат складає 4125, 53 грн. (84,98 % від задоволених позовних вимог).

На підставі наведеного суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що із-за порушення норм матеріального і процесуального права рішення суду першої інстанції в частині вирішення вимог про відшкодування витрат на правову допомогу слід скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з відповідача ОСОБА_5 в користь позивача ОСОБА_2 понесені ним витрати на правову допомогу в розмірі 4125, 53 грн.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 317,319 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційні скарги відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 20 квітня 2015 року в даній справі в частині стягнення витрат на правову допомогу скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_5 в користь ОСОБА_2 судові витрати, понесені на оплату правової допомоги, в розмірі 4123,53 грн.

В частині вимог про стягнення витрат, повязаних з оплатою правової допомоги, з ОСОБА_4, ОСОБА_3 відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий

Судді