АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/9435/15-ц Номер провадження 22-ц/786/1786/17Головуючий у 1-й інстанції Савічев В.О. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Прядкіної О.В.

Суддів: Панченка О.О.,Пікуля В.П.

секретаря Лимар О.М.,

за участі позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 24 травня 2016р.

по справі за позовом ОСОБА_2 до ПАТ"АвтоКрАЗ" про поновлення на роботі, відшкодування моральної шкоди

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що в період з 1989 року по 2001 рік він працював на заводі «АвтоКрАЗ» майстром у ливарному цеху. Із 13 листопада 2012 року знову повернувся на завод, де до скорочення працював майстром плавильно-заливальної дільниці сталеливарного цеху. 06 жовтня 2015 року позивач був звільнений з роботи за п. 1 ст. 40 КЗпП України. Звільнення вважає незаконним, вважає, що він має переважне право на залишення на роботі, йому не були запропоновані всі вакантні посади, які були наявні на підприємстві.

У грудні 2015 року ОСОБА_2, уточнивши позовні вимоги, просив їх задовольнити,визнавши, що відповідачем при скороченні його зі штату заводу були грубо порушені його права, а також сама процедура скорочення, тим самим своїми діями та бездіяльністю принизили його честь, гідність, ділову репутацію, чим завдали йому значної моральної шкоди, яку оцінив в 50 тис.грн. та просив відшкодувати, а також поновити його на роботі на посаді майстра плавильно-заливальної дільниці сталеливарного цеху ПАТ «АвтоКрАЗ».

Рішенням Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 24 травня 2016р. в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2, який в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати, ухваливши нове рішення про задоволення позову.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги, з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_2 перебував з відповідачем у трудових відносинах з 1988 року по 2000 року та з 12.11.2012 року працював майстром плавильно-заливальної дільниці сталеливарного цеху ПАТ «Автокраз» (а.с. 48-52).

На підставі наказу по товариству № 1570 від 27.07.2015р. «Про скорочення штатних одиниць СЛЦ» вирішено скоротити штат працівників СЛЦ, а саме скоротити із штатного розпису службовців агрегатного виробництва сталеливарного цеху плавильно-заливальної дільниці одну штатну одиницю майстра ( а.с. 36).

05.08.2015р. ОСОБА_2 повідомлений про наступне звільнення ( а.с. 40).

Позивачеві було запропоновано іншу роботу в підрозділі за пропозиціями, від яких він відмовився ( а.с. 41).

29 вересня 2015 року рішенням профкому ППО ПАТ «АвтоКрАЗ» надана згода адміністрації ПАТ «АвтоКрАЗ» на звільнення з роботи 6 жовтня 2015 року майстра плавильно-заливної дільниці сталеливарного цеху агрегатного виробництва ОСОБА_2В.у звязку із скороченням штату працівників, п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 54).

Наказом № 111 генерального директора ПАО «АвтоКрАЗ» від 06.10.2015 року ОСОБА_2 звільнений з роботи 06.10.2015 р. у звязку із скороченням штату працівників за п.1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 7).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, районний суд прийшов до висновку про те, що при звільненні позивача адміністрацією відповідача не допущено порушень трудового законодавства.

Колегія суддів погоджується з такими висновками місцевого суду.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою статті 40 цього Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

За положеннями частини першої та третьої статті 492 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у звязку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Виходячи з вимог статті 492 КЗпП України одночасно з попередженням про вивільнення конкретного працівника протягом двох місяців роботодавець повинен запропонувати йому всі наявні за відповідною кваліфікацією вакантні посади.

Згоду на переведення на іншу роботу працівник підтверджує письмовою заявою про таке переведення.

У даній справі, установивши, що відбулося скорочення штатної одиниці майстра, яку обіймав позивач, та що йому було запропоновані відповідні вакантні посади учня верстатника широкого профілю, землероба, учня терміста, гальваніка, від яких він відмовився, мотивуючи відмову тим , що вказані посади не відповідають рівню його профілю, суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивача звільнено з дотриманням вимог частини другої статті 40, частини третьої статті 492 КЗпП України.

Відповідно до ч. 1 ст.10, ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

При цьому, відповідно до ч.3 ст.60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно з ч.1 ст.179 цього ж Кодексу предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Доводи позову та апеляційної скарги про те, що вакансії учня терміста і гальваніка, які йому ніби-то пропонувались, були дописані після його ознайомлення, - не підтверджені належними та допустимими доказами.

Наявність в ПАТ «АвтоКрАЗ» за період з 01.08.2015 року по 10.10.2015 року вакансій : начальника служби (електротехничний цех), начальника ел. лабораторії; начальника виробничо-диспетчерського бюро, начальника зміни (виробничий відділ), зам. головного технолога по механічній обробці, начальника управління контролю якості, провідного інженера (відділ капітального будівництва), провідного інженера ( управління організації праці та заробітної плати), геодезист (бюро технадзора): економіста по плануванню та бухгалтера ( управління бухгалтерського обліку та звітності) ( а.с.85), - оцінюється колегією суддів з огляду на можливість працівника виконувати обсяг робіт по перелічених вакансіях з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Зважаючи на те, що ОСОБА_2 має спеціальність інженера-металурга, то його освіта та кваліфікація позбавляла можливості адміністрацію відповідача пропонувати йому вказані вакансії.

Інформація щодо наявності у ОСОБА_2 іншої спеціальності у відповідача відсутня і цей довід позивачем не спростований.

Висновок суду щодо вірного застосування відповідачем частини другої статті 40 та частини третьої статті 492 цього Кодексу не суперечить відповідному правовому висновку щодо застосування зазначених норм матеріального права, викладеному у постановах Верховного Суду України від 1 липня 2015 року у справі № 6-491цс15, від 1 березня 2017 рок № 6-2485цс16.

Таким чином, приймаючи до уваги, що підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис, суд має перевірити відповідність звільнення нормам трудового законодавства.

Судом вірно встановлено, що порядок звільнення ОСОБА_2 порушено не було.

Разом з тим, позивача звільнено 06 жовтня 2015р., а з даним позовом він до суду звернувся 20 листопада 2015р. з пропуском строків, встановлених ст.233 КЗпП України та в позовній заяві просив продовжити строк звернення до суду, посилаючись на обєктивні причини, докази яких будуть ним надані в суді ( а.с.4).

Однак, доказів поважності пропуску звернення до суду за вирішенням данного трудового спору в ході розгляду справи судом першої інстанції надано не було.

В подальшому, позивачем до касаційної скарги був доданий витяг з його медичної картки, а також в ході данного апеляційного розгляду справи заявлено про поновлення строків звернення до суду з посиланням на загострення хвороб, викликаними нервуванням у зв'язку із звільненням ( а.с.215, т.2, а.с.16-24).

З наданої медичної картки вбачається, що після звільнення ОСОБА_2 13 жовтня 2015р. звертався до лікаря із скаргами на біль в горлі після переохолодження, з приводу чого встановлено діагноз та призначене лікування без безпосередньої допомоги медичного персоналу( т.2, а.с.23-24).

Проте, назване захворювання позивача не було тією непереборною обставиною, яка б позбавляла його можливості у строки, встановлені законом своєчасно звернутися до суду з позовом.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про відсутність обєктивних поважних причин та перешкод, які б унеможивлювали позивача своєчасно подати позовну заяву до суду, однак вирішення зазначеного питання не впливає на висновок районного суду щодо відмови в задоволенні поновних вимог з огляду на те, що порушень трудового закодавства при звільненні ОСОБА_2 встановлено не було.

Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди позивача з висновками суду першої інстанції, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 24 травня 2016р. залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий-суддя /підпис/ ОСОБА_1

Судді: /підпис/ ОСОБА_4

/підпис/ ОСОБА_5

Згідно з оригіналом:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1