Справа № 463/3887/16-ц
Провадження № 2/463/399/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2017 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі:

головуючого судді Гирича С.В.

з участю секретаря судових засідань Попович Х.І.

представника відповідача ОСОБА_2

в м. Львові

у відкритому судовому засіданні

розглянувши цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд -

в с т а н о в и в:

позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором кредиту № б/н від 07.03.2013 року в розмірі 29 814,13 грн., судових витрат.

Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до укладеного договору №б/н від 07.03.2013 року відповідач отримав кредит у розмірі 4000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом на заяві. Відповідно до п.2.1.1.5.5. Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов'язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором, а в разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту, оплати винагороди банку. При порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, у відповідності до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язана сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі.

В той час як відповідач взятих на себе зобов'язань за договором не виконує, внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитним договором, яка станом на 31.05.2016 року становить 29 814,13 грн. та складається з заборгованості за кредитом - 3898,19 грн., заборгованості по процентах за користування кредитом - 21 170,03 грн., заборгованості за пенею та комісією - 2850 грн. Крім цього, відповідач зобов'язаний сплатити штраф (фіксована частина) - 500 грн. та штраф (процентна складова) - 1395,91 грн.

В судове засідання представник позивача не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, подав до суду заяву про слухання справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задоволити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив, зазначив, що позивачем у справі не надано підтвердження того, що такий кредитний договір укладався та підписувався сторонами, не доведено факт отримання відповідачем кредитної картки та пін-коду до неї. Зазначив, що відповідачу банком не надсилалось жодне повідомлення про виникнення заборгованості. Крім того, надана суду анкета-заява в графі щодо отримання кредитної картки не містить підпису відповідача у справі. Також у анкеті-заяві зазначена сума, яку прагне отримати боржник, така становить 500 гривень, а банком заявлено, що відповідач отримав кредит в розмірі 4000 гривень, однак не вказано, коли і чому відбулися зміни розміру кредиту. Крім того, відповідно до ч.1 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами. Таким чином вважає, що факт укладення кредитного договору позивачем не доведено, а тому просить у позові відмовити.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до наступного.

Відповідно до положень ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Звертаючись з позовом до суду, банк посилається на те, що між ним та відповідачем 07.03.2013 року укладено договір б/н відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 4000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Вказує, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом на заяві.

Оглянувши матеріали справи, зокрема, анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку (а.с.6) судом встановлено, що у такій ОСОБА_3 зазначено суму бажаного кредитного ліміту в розмірі 500 грн., банком з незрозумілих суду причин було надано кредит в розмірі 4000 грн., а відсотки, які мають сплачуватись за користування кредитом, у ній взагалі не передбачені. Крім того, у даній заяві відсутнє підтвердження того, що ОСОБА_3 отримав пам'ятку клієнта, яка містить, в тому числі, Тарифи та основні умови обслуговування і кредитування, та ознайомився з її змістом за особистим підписом. Також банком не представлено підтвердження факту отримання картки ОСОБА_3 та пін-коду до неї.

З урахуванням наведеного, оскільки позивач, явка якого до суду була визнана обов'язковою, до суду не з'явився, доказів, що підтверджують підставність умов кредитного договору, суду не надав, а тому у суду відсутні об'єктивні докази того, що даний кредитний договір взагалі мав місце.

Суд також не бере до уваги посилання позивача на те, що даний кредитний договір є договором приєднання, виходячи з наступного.

У відповідності до вимог ч.1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно з ч. 1 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Відповідно до положень ст.1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що укладений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відтак, виходячи зі змісту наведених вище законодавчих норм, кредитний договір може бути договором приєднання, однак на укладення такого договору поширюються загальні вимоги щодо форми договору, відтак договір про приєднання, будучи, зокрема, кредитним договором, має бути укладений в письмовій формі та підписаний сторонами, так само в ньому мають бути зазначені істотні умови договору, зокрема, щодо суми кредиту, яка надається позичальнику.

У відповідності до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

В судовому засіданні не знайшли свого підтвердження факти, що вказаний кредит був отриманий відповідачем та в якому розмірі. Відтак не доведено, що у відповідача виник обов'язок щодо виконання даного зобов'язання.

Вирішуючи заявлений спір, суд бере до уваги наведене вище, враховує, що Умови та правила надання банківських послуг не є складовою частиною договору, відповідачем вони не підписувались, позивачем не надано належних і допустимих доказів, які свідчили б про те, що відповідачем було отримано кредитну картку та пін-код до неї, не доведено у зв'язку з чим відповідачу надано кредит в розмірі 4000 гривень, якщо у анкеті-заяві вказана сума, яку позичальник бажає отримати і така становить 500 гривень, жодні докази не підтверджують того, що при підписанні сторонами кредитного договору діяли Умови та правила надання банківських послуг в редакції, яка передбачала стягнення процентів, штрафних санкцій та їх розмір, а, у відповідності до ч. 1 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами.

При цьому суд враховує, що аналогічну позицію неодноразово висловлено Верховним Судом України, зокрема при розгляді справи №6-240цс14, в частині того, що Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) не є складовою частиною укладеного між сторонами договору, оскільки відповідачкою вони не підписувались.

А тому суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

в задоволенні позову публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити за безпідставністю.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга в строки і порядок передбачені ст. 294 ЦПК України до апеляційного суду Львівської області через місцевий суд.

Суддя: Гирич С. В.