АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/9894/15-ц Номер провадження 22-ц/786/1227/17Головуючий у 1-й інстанції Тімошенко Н. В. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2017 року м. Полтава

Апеляційний суд Полтавської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Лобова О.А.,

суддів: Мартєва С.Ю., Дряниці Ю.В.

за участю секретаря Гнатюк О.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 22 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Октябрського відділу ДВС м.Полтави ГТУЮ у Полтавській області, ПАТ «Прокредитбанк» про стягнення коштів.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача,

в с т а н о в и л а :

У липні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом, після зміни позовних вимог остаточно просив ухвалити рішення, яким стягнути із Октябрського відділу ДВС м.Полтави ГТУЮ у Полтавській області на його користь 81 504 грн. 89 коп., а із ПАТ «Прокредитбанк» - 228 869 грн. 11 коп.

В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_2 посилався на те, що 30 травня 2014 року він відповідно до протоколу №1714047/2-5 визнаний переможцем прилюдних торгів з продажу квартири №69 корп.№1 будинку №24 по вул.. Г. Сталінграду у м.Полтаві. За придбану квартиру ним сплачено 240 000 грн. Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави, яке набрало сили 04 грудня 2014 року, прилюдні торги від 30 травня 2014 року визнані недійсними. На письмові звернення ОСОБА_2 про повернення коштів ні Державна виконавча служба, ні Банк не відреагували. Ухвалою ВССУ від 23 грудня 2015 року судові рішення у справі скасовані, справа повернута на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 18 серпня 2016 року позовна заява ОСОБА_3 (боржника у виконавчому провадженні, власника спірної квартири) залишена без розгляду, квартира відчужена іншій особі. До цього часу кошти, передані у рахунок придбаної на прилюдних торгах квартири, позивачу не повернуті.

Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 22 грудня 2016 року у задоволенні позову відмовлено за недоведеністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити його вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що суд дав неправильну оцінку фактичним обставинам, які визнаються усіма учасниками розгляду справи, та неправильно застосував норми матеріального права, якими врегульовані правовідносини з реалізації арештованого майна на прилюдних торгах.

Колегія суддів, вислухавши пояснення осіб, які приймають участь в розгляді справи, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав:

Відповідно до п.1 ч.1 ст.307, ст.308 ЦПК України апеляційний суд за наслідками розгляду апеляційної скарги має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги та залишення без змін рішення суду, якщо визнає, що суд ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 19 жовтня 2010 року про стягнення із ОСОБА_3 і ОСОБА_4 у солідарному порядку заборгованості за кредитним договором на користь ПАТ «Прокредитбанк» у межах виконавчого провадження арештовано і описано квартиру №69 корп.№1 будинку №24 по вул. Г.Сталінграду у м.Полтаві, що належала на праві власності ОСОБА_3

24 січня 2014 року між Октябрським відділом ДВС м.Полтави ГТУЮ у Полтавській області і ПП. «Нива В.Ш.» укладений договір №1714047 про надання послуг з організації і проведення прилюдних торгів арештованого майна квартири №69 корп.№1 будинку №24 по вул. Г.Сталінграду у м.Полтаві.

Згідно протоколу проведення прилюдних торгів від 30 травня 2014 року переможцем визнано ОСОБА_5 За придбану квартиру переможець торгів сплатив 240 000 грн., з яких 205 200 грн. на користь Октябрського відділу ДВС м.Полтави ГТУЮ в Полтавській області, 34 800 грн. на користь ПП «Нива В.Ш.»

Платіжним дорученням № 3314 від 13 червня 2014 року Октябрський відділ ДВС м.Полтави ГТУЮ в Полтавській області перерахував ПАТ «Прокредит банк» 186 454 грн. 51 коп. у рахунок погашення боргу ОСОБА_3

Рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 29 вересня 2014 року визнані недійсними прилюдні торги від 28 квітня 2014 року з реалізації квартири №69 корп.№1 будинку №24 по вул. Г.Сталінграду у м.Полтаві.

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 04 грудня 2014 року рішення місцевого суду змінно у мотивувальній частині.

20 березня 2015 року на підставі нотаріально посвідченого договору ОСОБА_3 продала належну їй квартиру №69 корп.№1 будинку №24 по вул. Г.Сталінграду у м.Полтаві ОСОБА_6

01 квітня 2015 року ПАТ «Прокредитбанк» через свого представника звернувся до Октябрського відділу ДВС м.Полтави ГТУЮ у Полтавській області із заявою про повернення без виконання виконавчого листа №-1834/10 про стягнення заборгованості з ОСОБА_3

Ухвалою ВССУ від 23 грудня 2015 року задоволена касаційна скарга Октябрського відділу ДВС м.Полтави ГТУЮ у Полтавській області рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 29 вересня 2014 року і рішення Апеляційного суду Полтавської області від 04 грудня 2014 року скасовані, справа повернута до суду першої інстанції на новий розгляд.

Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 18 серпня 2016 року позовна заява ОСОБА_3 про визнання недійсними прилюдних торгів залишена без розгляду.

За клопотанням ОСОБА_2 від 30 березня 2016 року ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від того ж числа ПАТ «Прокредитбанк» залучено до участі у справі в якості співвідповідача.

27 квітня 2016 року між ПАТ «Прокредитбанк» і ОСОБА_2 укладений договір, згідно умов якого Банк повернув ОСОБА_2 186 454 грн. 51 коп., отриманих від Октябрського відділу ДВС м.Полтави ГТУЮ у Полтавській області внаслідок реалізації квартири ОСОБА_3

Октябрський відділ ДВС м.Полтави ГТУЮ у Полтавській області відмовив у задоволенні письмових вимог ОСОБА_2 про повернення коштів, сплачених за квартиру, придбану на прилюдних торгах.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права не передбачений ст.16 ЦК України, оскільки прилюдні торги з продажу арештованого майна у встановленому порядку недійсними не визнані. Що стосується вимог, предявлених до Банку (стягувач у виконавчому провадженні), то суд першої інстанції виходив з того, що останній у повному обсязі повернув позивачу кошти, отримані ним від реалізації спірної квартири.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України.

Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини.

У частині другій статті 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів судом: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до ч.2 ст.31 ЦПК України позивач до початку розгляду судом справи по суті має право шляхом подання письмової заяви змінити підставу або предмет позову.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2, звертаючись з позовом до суду у липні 2015 року, просив стягнути з відповідачів кошти з тих підстав, що прилюдні торги, за результатами яких він придбав квартиру, визнані судом недійсними, тобто просив застосувати реституцію (ст.216 ЦК України). Окрім того, позивач посилався на приписи ст.1212 ЦК України, вважаючи, що після визнання прилюдних торгів недійсними відповідач безпідставно утримує належне йому майно грошові кошти, сплачені у рахунок придбання квартири (т.1 а.с.2-6).

У подальшому після того, як позивачу стало відомо про те, що судові рішення, якими прилюдні торги визнані недійсними, скасовані, а придбана ним квартира відчужена іншій особі, він змінив підставу заявлених вимог просив стягнути кошти на підставі ст.1212 ЦК України (т.1 а.с. 123-126, 232-233, 239). При цьому, учасники розгляду справи подавали свої заперечення і пояснення на заяву позивача про зміну підстав позову, тобто ці нові обставини були предметом розгляду і дослідження судом першої інстанції.

У постанові ВСУ №6-88цс13 від 02 жовтня 2013 року висловлені такі правові висновки щодо правильного застосування приписів ст.1212 ЦК України:

«Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Обєктивними умовами виникнення зобов'язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають:

1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого);

2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого);

3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого;

4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Вiдповiдно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивiльнi права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, належать договори та iншi правочини. Зобов'язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дiї, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов'язання повинно виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства, а за вiдсутноcтi таких умов та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства - вiдповiдно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України обєктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Згідно із частинами першою та другою статті 205 ЦК України правочин може вичинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Приписами частини першої статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обовязків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобовязанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання.

Якщо ж зобов'язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604 - 607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов'язання). Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не є безпідставним.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Отже, правовідносини сторін регулюються нормами зобов'язального права, які застосовуються до окремих видів угод, а не статтею 1212 ЦК України, на яку посилався позивач як на підставу позовних вимог. Таким чином, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно потерпілому.»

Таким чином, якщо майно набуте внаслідок укладення і виконання, навіть часткового, цивільно-правової угоди, то воно не може бути витребуване (стягнуте) в порядку і на підставі приписів ст.1212 ЦК України.

Усталеною судовою практикою визначено, що набуття арештованого майна на прилюдних торгах це є цивільно-правова угода, у якій орган державної виконавчої служби є продавцем, а переможець торгів покупцем арештованого майна.

Так, зокрема, у постанові ВСУ №6-184цс15 від 18 листопада 2015 року з цього питання висловлені такі правові висновки:

«Наслідком визнання результату прилюдних торгів, яким фактично є оформлений у вигляді протоколу про результати торгів договір купівлі-продажу, недійсним є повернення сторін договору купівлі-продажу продавця і покупця - до первісного стану, тобто реституція як спосіб захисту, що характерний для зобовязальних відносин.

Відповідно до пункту 4.14 Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна торги закінчуються підписанням протоколу про результати торгів, який має силу договору.

Вирішуючи питання про те, хто є продавцем за укладеним за результатами торгів договором необхідно виходити з умов договору, що укладається між ДВС та спеціалізованою організацією.

У випадку якщо на підставі укладеного спеціалізованою організацією з відділом ДВС договору ця організація під час укладення на торгах договору виступає представником відділу ДВС, то стороною такого договору, а відтак і продавцем, є ДВС. Якщо ж спеціалізована організація виступає на торгах від власного імені на підставі укладеного з відділом ДВС договору, який за своїм змістом є договором комісії, то стороною такого договору, а відтак і продавцем, є спеціалізована організація.»

Аналіз змісту договору №1714047 від 24 січня 2014 року (т.1 а.с.236-237) дає підстави зробити висновок про те, що спеціалізована організація (ПП «НИВА-В.Ш.») лише надає послуги з організації і проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна, а Октябрський ВДВС Полтавського МУЮ самостійно виступає від свого імені на прилюдних торгах як продавець.

Учасниками розгляду справи не заперечується і підтверджено наявними у справі доказами те, що цивільно-правова угода між Октябрським ВДВС Полтавського МУЮ і ОСОБА_2 з продажу арештованого майна (квартири №69 будинку №24, корпус №1 по вул.. Героїв Сталінграду у м.Полтаві) від 28 квітня 2014 року (т.1 а.с.8-10) є укладеною у встановленому порядку, частково виконаною (ОСОБА_2 сплачені кошти за придбаний товар) і у встановленому порядку недійсною не визнана, не розірвана та не змінена, тобто є чинною і не виконаною у повному обсязі.

За таких обставин, кошти отримані органом Державної виконавчої служби у рахунок вартості придбаної ОСОБА_2 квартири на прилюдних торгах не є майном, набутим і збереженим без достатньої правової підстави, у розумінні приписів ст.1212 ЦК України.

У цьому випадку порушене право позивача підлягає захисту в порядку норм зобов'язального права, які застосовуються до окремих видів угод, а саме купівлі-продажу (ст.662, ст.665, ст.653, ст.620 ЦК України, тощо).

Що стосується вимог, заявлених до ПАТ «ПроКредитБанк», то матеріалами справи підтверджено, що 13 червня 2014 року (т.1 а.с.238) Банк отримав від Октябрського ВДВС Полтавського МУЮ 186 454 грн. 51 коп. у рахунок реалізації квартири на прилюдних торгах. У заяві про зміну підстав позову ОСОБА_2 стверджував, що 03 квітня 2015 року ним направлена Банку претензія про повернення коштів, яка отримана Банком 06 квітня 2015 року (т.1 а.с.162), проте у матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують наведене твердження. Натомість у матеріалах справи наявні заява ОСОБА_2 та договір від 27 квітня 2016 року, укладений між ним і ПАТ «ПроКредитБанк», згідно якого останній повернув ОСОБА_2 186 454 грн. 51 коп. коштів, отриманих від реалізації заставленого майна (т.1 а.с.251-253). При цьому як у заяві, так і у договорі стверджується про відсутність у ОСОБА_2 претензій майнового характеру до ПАТ «ПроКредитБанк». Отже, висновок суду першої інстанції про недоведеність позовних вимог до Банку ґрунтується на законі та відповідає фактичним обставинам.

Керуючись ст. 303, ст.308, ст.315, ст..319 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 22 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду вступає в законну силу з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя О.А.Лобов

Судді: С.Ю. Мартєв

ОСОБА_7

З оригіналом згідно

Суддя О.А.Лобов