КУЙБИШЕВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 319/290/17
Провадження №2/319/224/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2017 року смт.Більмак

Куйбишевський районний суд Запорізької області в складі:

головуючого судді Ходька В.М.,

при секретарі Сіляєвій Н.І.,

за відсутності осіб, які беруть участь у справі,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

До Куйбишевського районного суду Запорізької області 09.03.2017 року звернулося ПАТ КБ "ПриватБанк" з позовом до ОСОБА_1, в якому зазначено, що сторони уклали договір б/н від 24.10.2008 року, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 9 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою" та "Тарифами банку", які викладені на банківському сайті, складають між нею та Банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Однак відповідач не виконує взятих на себе зобов'язань по поверненню кредиту, сплаті відсотків та іншими витратами і станом на 31.01.2017 року має заборгованість перед позивачем в сумі 64 919,38 грн., яку в добровільному порядку сплатити не бажає, що спонукало ПАТ КБ "ПриватБанк" звернутися до суду з відповідним позовом.

В судове засідання представник позивача не зявився, однак про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Представник позивача звернувся до суду із заявою про розгляд справи без участі представника позивача.

Відповідач та його представник у судове засідання не зявилися, представник відповідача подала заяву про розгляд справи за їх відсутності, та заяву про часткове визнання позову в частині стягнення тіла кредиту у розмірі 8 995,96 грн. та процентів за користуванням кредитом у розмірі 9955,41 грн., також просила зменшити розмір пені з 2 846,09 грн. до 500 грн. на підставі ст. 551 ЦК України, в іншій частині позову відмовити через невірно визначений розмір процентів за користування кредитом та сплив строку позовної давності щодо штрафів в сумі 3 329,49 грн.

Враховуючи вищевикладене, а також положення ч.2 ст.158 ЦПК України, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності сторін.

За відсутності сторін, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося, що відповідає положенню ч.2 ст.197 ЦПК України.

Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини.

24.10.2008 року ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1 уклали договір б/н, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 9 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.9).

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою" та "Тарифами банку" складають між ним та Банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

Відповідно до ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Суд приходить до висновку, що між сторонами укладений кредитний договір від 24.10.2008 року, який по своїй суті є договором приєднання, відповідно до ст.634 ЦК України.

Відповідно до кредитного договору відповідач взяв на себе обовязок повернути кредит, виплатити відсотки в розмірі 3,0 % в місяць на суму залишку заборгованості по кредиту в строки, передбачені заявою, Умовами та правилами.

Одночасно пунктом 5.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невід'ємних частин договору. Таким чином, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п.4.9 Умов та правил надання банківських послуг і п.5.8 Правил користування платіжною карткою. Відповідно до п.6.3 Умов та правил надання банківських послуг, до обов'язків позичальника відноситься отримання виписки про стан карткарухнків та про здійснені операції по карткарухункам.

Відповідач отримала кредитні кошти, однак своєчасно не сплатила позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами згідно з умовами договору, що має відображення в розрахунку заборгованості за договором.

Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 31.01.2017 року за ОСОБА_1 наявна заборгованість в розмірі 64 919,38 грн., в тому числі: заборгованість за кредитом 8 995,96 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 49 745,84 грн., заборгованість за пенею та комісією 2 848,09 грн., штраф (фіксована частина) - 250,00 грн., штраф (процентна складова) 3079,49 грн..

У відповідності до вимог ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Вимогами ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною.

Як вбачається з положень ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утримуватися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно вимог ст.ст.526, 530, 611, 612 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не пропустив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Відповідно до положень ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до положень ст.ст. 546, 549, 551 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням та задатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Предметом неустойки може бути сума, рухоме та нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст.549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року в справі №6-2003 цс15.

Умовами та правилами надання банківських послуг сплата пені та штрафу передбачені за порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, тобто за одне й те саме порушення.

Таким чином позов в частині стягнення з відповідача 3 329,49 грн. штрафу не підлягає задоволенню.

Крім того, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу. Тобто протягом часу дії позовної давності особа може розраховувати на примусовий захист свого цивільного права чи інтересу судом.

Відповідно до ч.ч. 2-4 ст. 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Частиною 2 статті 258 ЦК України встановлено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до умов кредитного договору, при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 250 грн. + 5% від суми позову.

Згідно наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості, 29.08.2014 року у відповідача виникла прострочена заборгованість у сумі 219.06 грн., яка в подальшому лише збільшувалася.

За таких обставин суд вважає, що по справі встановлено також підстави для застосування строків позовної давності до вимог ПАТ КБ "ПриватБанк" щодо стягнення з відповідача 3 329,49 грн. штрафу.

Згідно положень ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення у справі. Отже, ч. 3 ст. 551 ЦК України з урахуванням положень ст. 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч. 4 ст. 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення у справі. Враховуючи, що відповідач є пенсіонеркою, їй присвоєне почесне звання "Мати-героїня", а також те що саме на кредитора покладено обов'язок доводити реальний розмір збитків чого ним не було зроблено, суд приходить до висновку про необхідність зменшення суми пені до 500,00 грн.

Згідно зі ст.ст.10, 11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ст.ст.59, 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши до суду належні та допустимі докази на їх підтвердження, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Приймаючи до уваги, часткове визнання позову відповідачем, що узгоджується з дослідженими доказами, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково в сумі 19 451,37 грн., в тому числі: заборгованість за кредитом 8 995,96 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 9 955,41 грн., заборгованість за пенею та комісією 500,00 грн., відмовляючи в частині стягнення з відповідача заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 39 790, 43 грн., оскільки позивачем жодним чином не обґрунтовано підстав для нарахування та стягнення саме таких процентів та не надано жодного доказу (в т.ч. Тарифів) в підтвердження вказаної вимоги крім власне складеного розрахунку, натомість контррозрахунок представника відповідача є вірним та відповідає умовам кредитного договору.

Оскільки позовні вимоги ПАТ КБ "Приватбанк" щодо стягнення заборгованості задоволені частково, тому суд в порядку ст.88 ЦПК України має підстави для стягнення з відповідача на користь позивача понесених останнім судових витрат по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 479,40 грн. (1 600 грн. х 19 451,37 грн. / 64 919,38 грн.).

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.509, 525, 526, 530, 546, 549, 551, 611, 612, 623, 1054 ЦК України, ст.10, 11, 57-61, 88, 208, 209, 212- 215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса місця реєстрації: 71015, Запорізька обл., Більмацький район, с. Гоголівка, вул. Центральна, буд. 257, РНОКПП НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" (, адреса: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50) заборгованість за кредитним договором б/н від 24.10.2008 року у розмірі 19 451,37 грн., яка складається з сум: заборгованість за кредитом 8 995,96 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 9 955,41 грн., заборгованість за пенею та комісією 500,00 грн.; а також судові витрати в сумі 479,40 грн., а всього 19 930 (дев'ятнадцять тисяч дев'ятсот тридцять) грн. 77 коп..

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області через Куйбишевський районний суд Запорізької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: В.М.Ходько