УХВАЛА

06.09.2017 року Провадження №2/425/576/17

Справа №425/2248/17

місто Рубіжне Луганської області

Суддя Рубіжанського міського суду Луганської області Коваленко Д.С., розглядаючи позовну заяву ОСОБА_1 до Рубіжанської міської ради Луганської області про визнання дій і бездіяльності неправомірними та зобовязання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовною заявою до Рубіжанської міської ради Луганської області, якою вона просить визнати дії та бездіяльність посадових осіб Рубіжанської міської ради Луганської області ОСОБА_2, як міського голови, ОСОБА_3, як начальника управління землеустрою по не внесенню її заяви від 28 червня 2017 року на розгляд сесії названої ради і постійної комісії з земельних питань та ігнорування ними її заяви від 18 липня 2017 року неправомірними, а також зобовязати Рубіжанську міську раду Луганської області розглянути заяви ОСОБА_4 від 28 червня та від 18 липня 2017 року у відповідності до вимог законодавства України.

Позовна заява ОСОБА_4, на її думку, підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, оскільки з огляду на її зміст, подаючи позов ОСОБА_4 керувалась положеннями Цивільного процесуального кодексу України, і вважає, що своєю дією у вигляді відмови надати адміністративну послугу (зокрема, надати рішення про дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)) відповідач порушує її права як споживача.

В силу положень частини 1 статті 1 Закону України „Про захист прав споживачів №1023-ХІІ від 12 травня 1991 року, споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника; продукція це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб; послуга це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; однак виконавець це суб'єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги.

Отже, виходячи з вказаних законодавчих приписів, не кожна послуга, яка може бути надана фізичній особі буде вважатись такою, що надається їй саме як споживачу, все залежить від статусу її виконавця, зокрема чи є такий виконавець субєктом господарювання при наданні такої послуги. Відповідно від цього, залежить і можливість виникнення саме цивільних правовідносин з приводу надання чи відмови у наданні такої послуги.

Тому суд виходить із того, що у певних випадках, послуга, яка може бути надана фізичній особі буде носити характер не цивільної, а адміністративної, а тому відносини які виникають між фізичною особою і виконавцем такої послуги, залежно від цього, можуть бути не цивільними, а саме адміністративними.

Зокрема, положення Закону України „Про захист прав споживачів дефініції терміну „субєкт господарювання, не дають.

Проте положення частини 1 статті 55 Господарського кодексу України чітко встановлюють, що субєктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обовязків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобовязаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством. І в переліку субєктів господарювання, що наведені у частині 2 цієї ж статті, міські ради або ж інші органи місцевого самоврядування, відсутні.

Разом з цим, суд враховує положення частини 1 статті 143 Конституції України, з урахуванням їх тлумачення Конституційним Судом України 01 квітня 2010 року в рішенні №10-рп/2010 (справа №1-6/2010, пункт 3.2.), за якими органи місцевого самоврядування при вирішенні питань місцевого значення, віднесених Конституцією України та законами України до їхньої компетенції, є суб'єктами владних повноважень, які виконують владні управлінські функції, зокрема нормотворчу, координаційну, дозвільну, реєстраційну, розпорядчу. Як суб'єкти владних повноважень органи місцевого самоврядування вирішують в межах закону питання в галузі земельних відносин.

І, з огляду на положення абзацу 4 частини 1 статті 123 Земельного кодексу України, оскільки розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі дозволу, наданого органом місцевого самоврядування, суд не має жодних сумнівів у тому, що при вирішенні питання щодо надання такого дозволу, відповідач по відношенню до позивача виступає саме як субєкт владних повноважень, який (у тому числі і його посадові особи), у цьому випадку, виконують владну управлінську (але аж ніяк не господарську) функцію, зокрема дозвільну функцію.

Тому, хоча спір між позивачем та відповідачем і стосується галузі земельних відносин, у цих відносинах відповідач має статус субєкта владних повноважень, а не субєкта господарських відносин, при цьому послуга, з приводу надання якої виник спір, має усі ознаки адміністративної, а не цивільної.

Оскільки, з огляду на положення статті 1 Закону України „Про адміністративні послуги №5203-VI від 06 вересня 2012 року, адміністративна послуга це результат здійснення владних повноважень субєктом надання адміністративних послуг за заявою фізичної або юридичної особи, спрямований на набуття, зміну чи припинення прав та/або обовязків такої особи відповідно до закону; субєкт звернення - фізична особа, юридична особа, яка звертається за отриманням адміністративних послуг; а субєкт надання адміністративної послуги - орган виконавчої влади, інший державний орган, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування, їх посадові особи, державний реєстратор, субєкт державної реєстрації, уповноважені відповідно до закону надавати адміністративні послуги.

Таким чином, спір між позивачем та відповідачем виник з приводу надання саме адміністративної, а не цивільної послуги, тобто послуги, яку можуть надавати учасники цивільних відносин. Як наслідок, і оскільки у цьому спору відповідач має статус субєкта владних повноважень при здійсненні ним саме владних управлінських функцій, між позивачем та відповідачем виникли не цивільні, а саме адміністративні правовідносини, однак справи адміністративної юрисдикції, в силу положень пункту 1,7,8,9 частини 1 статті 3 та частини 1 і 2 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, у порядку цивільного судочинства розгляду не підлягають.

Також суд врахував висновки Верховного Суду України, надані ним у постанові від 07 червня 2016 року (справа №820/3507/15) та узяв до уваги позицію Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (ухвала від 03 липня 2017 року, справа №401/2401/16-ц), які стосуються аналогічного питання.

Відповідно до положень пункту 1 частини 2 статті 122 Цивільного процесуального кодексу України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

За таких обставин, ОСОБА_1, на підставі поданої нею позовної заяви, у відкритті провадження у справі слід відмовити.

Отже, керуючись статтями 15,122,208-210 Цивільного процесуального кодексу України,

п о с т а н о в и в :

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Рубіжанської міської ради Луганської області про визнання дій та бездіяльності посадових осіб Рубіжанської міської ради Луганської області ОСОБА_2, як міського голови, ОСОБА_3, як начальника управління землеустрою по не внесенню її заяви від 28 червня 2017 року на розгляд сесії названої ради і постійної комісії з земельних питань та ігнорування ними її заяви від 18 липня 2017 року - неправомірними, а також про зобовязання Рубіжанську міську раду Луганської області розглянути заяви ОСОБА_4 від 28 червня та від 18 липня 2017 року у відповідності до вимог законодавства України.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Ухвалу може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Луганської області через Рубіжанський міський суд Луганської області протягом пяти днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Суддя Д.С. Коваленко