АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції Виниченко Л.М.
№22-ц/796/8543/2017 Доповідач Кравець В.А.
Справа №755/504/17
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 серпня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Кравець В.А.,

суддів: Махлай Л.Д., Іванченка М.М.

за участю секретаря Синявського Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 16 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа Служба у справах дітей Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації про зобов'язання вчинити дії, визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив встановити йому для участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, такі способи участі: побачення кожної неділі з 14.00 год. до 18.00 год. та необмежене спілкування засобами телефонного, електронного та іншого засобу зв'язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування.

В мотивування вимог посилався на те, що він, як батько, любить свого сина, а тому бажає проводити з ним час, піклуватися про нього, займатися його вихованням та розвитком, гратися з ним, тощо, для чого потрібно мати можливість бачитися з ним без присутності матері, у зв'язку з певною її поведінкою.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 16 червня 2017 року позов задоволено частково.

Визначено ОСОБА_1, як спосіб участі у спілкуванні та вихованні малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, періодичні побачення з сином кожної неділі з 14.00 год. до 18.00 год. в присутності матері ОСОБА_3.

В задоволенні іншої частини позову - відмовлено.

Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення в частині визначення способу участі у спілкуванні з дитиною та ухвалити нове про визначення ОСОБА_1 періодичні побачення з сином ОСОБА_4 кожної неділі з 14.00 год. до 18.00 год. без присутності матері, посилаючись на те, що суд ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, не з'ясувавши дійсні обставини спору.

Вказує на те, що фактично з самого моменту розлучення у позивача з відповідачем почалися непорозуміння щодо прийняття участі у вихованні сина, його відвідуванні, створюються штучні перешкоди зі сторони відповідача. Всі намагання нормальним, мирним шляхом врегулювати даний спір призводять лише до конфліктів, оскільки відповідач перешкоджає та штучно створює такі обставини, через які позивач не може нормально зустрічатися з сином.

Кожного дня ситуація загострюється, відповідач поводиться неадекватно, постійно погрожує позивачу, влаштовує лайки та бійки, підбурює невідомих осіб, які при спробах побачитися з сином застосовують до позивача грубу фізичну силу. Також, відповідач при спробах бачитися з дитиною постійно намагається застосувати фізичну силу й особисто, один з таких фактів зафіксовано Шевченківським управлінням поліції ГУНП в м. Києві та відносно ОСОБА_3 відкрито кримінальне провадження за ч. 1 ст. 125 КК України.

Крім того, всі ці дії відповідач проводить в присутності дитини, яка є інвалідом дитинства і за специфікою діагнозу потребує спокою та уваги. Дана поведінка негативно впливає на стан здоров'я дитини і всі позитивні зміни у її здоров'ї, які досягнуті завдяки лікуванню сходять нанівець, що викликає стурбованість позивача як батька.

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 свою апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити з вищевказаних підстав.

Представник відповідача ОСОБА_3 проти апеляційної скарги заперечував та просив рішення суду у справі залишити без зміни.

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи спір між сторонами, суд першої інстанції виходив з найкращих інтересів дитини та рівноцінних прав батьків щодо участі у її вихованні.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст.303 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі з 19.02.2011 року та є батьками малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 6, 9).

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 20.05.2016 р. шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано (а.с. 7, 8).

Відповідно висновку Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації від 18.04.2017 року № 109/03/40-2956 рішенням комісії з питань захисту прав дитини від 12.04.2017 року визначено участь батька ОСОБА_1 у вихованні, спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, в присутності матері щонеділі з 14.00 до 18.00 год. (а.с. 55-57).

Дитина мешкає з матір'ю.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

У силу ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та рівними правами батьків щодо спілкування з дитиною, особлива увага має бути приділена найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 р. року по справі «Хант проти України»).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати,батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою.

Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом. Дитина, яка розлучена з одним із батьків чи обома батьками, має право регулярно підтримувати особисті стосунки й прямі контакти з обома батьками, крім випадків, коли це суперечить найвищим інтересам дитини.

Згідно приписів ст.157, ч.1, ч.2, ч.3 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Статтею 158 СК України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров'я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи (ч.ч. 1, 2ст. 159 СК України).

Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Разом з тим орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя.

Отже, обов'язки щодо забезпечення розвитку дитини покладаються на обох батьків, кожен з батьків зобов'язаний приймати участь у вихованні дитини не епізодично, а постійно, характер таких зустрічей не повинен носити формальний характер, а між батьками та дитиною повинен існувати систематичний контакт, при цьому слід дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини.

Визначаючи спосіб участі ОСОБА_1 у вихованні та спілкування з дитиною, суд першої інстанції взяв до уваги малолітній вік дитини, особисті відносини дитини з обома батьками, його стан здоров'я.

Визначений судом спосіб та порядок спілкування з дитиною є обґрунтованим, оскільки такий спосіб направлений на уникнення між сторонами конфліктів, забезпечення спокійного психологічного розвитку та зростання дитини.

Крім того, такий спосіб є найбільш доцільним та справедливим, в якому суд першої інстанції повністю врахував всі докази по справі, вимоги законодавства та інтереси дитини.

Слід зазначити, що у разі зміни обставин, пов'язаних з віком дитини, станом її здоров'я, психологічного стану, жодна із сторін не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом про визначення іншого способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею.

На думку суду, з урахуванням відносин, які склалися між сторонами на даний час, які є фактично негативними, не повинні впливати на спілкування батьків з дитиною, розвиток та виховання дитини, яка потребує уваги обох батьків.

В іншій частині рішення суду не оскаржувалося, а тому є таким, що набрало законної сили.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відсутні в апеляційній скарзі доводи, які б давали підстави до скасування рішення суду, оскільки при розгляді справи у апеляційному суді скаржник не надав будь - яких переконливих доказів на спростування висновків суду першої інстанції.

Отже, суд першої інстанції всебічно і об'єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.

Рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.218, 303,304,307,308, 313-315,317 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 16 червня 2017 року в справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Головуючий

Судді