Справа № 396/746/17
Провадження № 2/396/414/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.08.2017 року Новоукраїнський районний суд Кіровоградської області

у складі: головуючого Шепетько Володимир Іванович

за участю секретаря Корольової Ю.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м. Новоукраїнка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи Відділ РАЦС Новоукраїнського районного управління юстиції ГТУЮ у Кіровоградській області, Служби у справах дітей виконкому Новоукраїнської міської ради, про встановлення батьківства,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду, в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, до відповідача ОСОБА_3 про встановлення батьківства, в обґрунтування кого посилається на те, що являється прийомною матірю неповнолітнього ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, згідно розпорядження голови Новоукраїнської РДА №521-р від 11.12.2013 року. Біологічна мати дитини ОСОБА_2 ОСОБА_4 проживала у фактичних шлюбних відносинах із ОСОБА_5 у 2006-2008 роках, від яких у них народився син, але відомості про батька внесені до актового запису про народження дитини у порядку ч.1 ст.135 СК України, оскільки біологічний батько ОСОБА_5 відмовився подати заяву про реєстрацію батьківства.

09.02.2013 року ОСОБА_5 помер, на час смерті останній вже не проживав із ОСОБА_4, його поховання здійснював його брат відповідач ОСОБА_3, який отримав спадщину після його смерті. Вважає, що отримання відповідачем спадщини після смерті ОСОБА_5 порушує право її підопічного неповнолітнього ОСОБА_6 на отримання спадщини як спадкоємця першої черги після смерті його біологічного батька.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 і її представник ОСОБА_7 позов підтримали із підстав, вказаних у позовній заяві, позивач пояснила, що її підопічний ОСОБА_2 має право на спадкування після смерті свого біологічного батька ОСОБА_5, факт батьківства якого підтверджується показаннями свідків про спільне проживання його із ОСОБА_4 в період зачаття та вагітності матері у с. Костянтинівка Новоукраїнського району, свідчення яких вважають достатніми доказами батьківства ОСОБА_5, позивач ОСОБА_1 повідомила, у ОСОБА_8 було 7 дітей, стосовно яких вона позбавлена батьківських прав, 3 з яких знаходяться під її опікою, про батьківство ОСОБА_5 відносно неповнолітнього ОСОБА_2 вона дізналась минулого року, просить задовольнити позов.

Відповідач ОСОБА_3 і його представник ОСОБА_9 позов заперечили, ОСОБА_3 повідомив, що йому нічого невідомо про спільне проживання ОСОБА_4 із його братом ОСОБА_5 Останній проживав у будинку своєї матері, сильно хворів, довго лікувався, через фізіологічні вади він не міг мати дітей, яких і не мав протягом свого життя, не був одружений, ніколи не бачив ОСОБА_5 і ОСОБА_4 разом, остання вела аморальний спосіб життя, мала багатьох чоловіків, не дбала про своїх дітей, у звязку з чим була позбавлена батьківських прав щодо усіх своїх сімох дітей, вважає твердження свідків із сторони позивача вигадками, просить відмовити у задоволенні позову.

Представник Служби у справах дітей виконкому Новоукраїнської міської ради ОСОБА_10 вважає позов підставний і не заперечує проти його задоволення, зважаючи на необхідність захисту інтересів неповнолітньої дитини.

Представник відділу РАЦС Новоукраїнського РУЮ в судове засідання не з'явився, а тому за згодою учасників судового провадження, ухвалено про розгляд справи у його відсутності.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснила, що у неї всього було семеро дітей, щодо яких вона позбавлена батьківських прав і діти забрані від неї і проживають окремо від неї. Вона познайомилась із ОСОБА_5, який був її односельцем, і з весни 2006 року почала із ним співмешкати у с. Костянтинівка Новоукраїнського району, спочатку півроку проживала із ним у будинку його матері, із нею проживав також її малолітній син ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2, від іншого шлюбу, вона допомагала у будинку по господарству, мала спільний побут із ОСОБА_5 Інші півроку вона проживала із ОСОБА_5 в своєїй хаті. Після народження сина ОСОБА_2 у 2007 році залишилась сама проживати у своєму помешканні, так як відносини із співмешканцем зіпсулися. Проте останній знав, що ОСОБА_2 є їх спільною дитиною, навідував сина, приносив подарунки. Дитину вона зареєструвала без письмової заяви батька, оскільки мала намір отримувати соціальну допомогу як одинока мети. В подальшому вона була позбавлена батьківських прав і сина ОСОБА_2 віддали прийомній матері - позивачці ОСОБА_1 В період зачаття дитини стосунків з іншими чоловіками вона не мала.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 пояснила, що являється хресною матірю неповнолітнього ОСОБА_2, вона проживає в іншому населеному пункті, але 1-2 рази на місяць відвідувала похресника, який після народження проживав разом із матірю. Під час вагітності вона бачила ОСОБА_4 у будинку померлого ОСОБА_5, в якому вона проживала разом із ним. Вона бачила ОСОБА_5, який знав про вагітність ОСОБА_4, казав, що у них буде дитина, також після народження відвідував дитину і визнавав сина як свого. ОСОБА_4 і ОСОБА_5 згодом розійшлися, мабуть, через зловживання ним спиртними напоями.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 пояснив, що він знав померлого ОСОБА_5, оскільки в 2006 році робив у будинку його матері ОСОБА_14 ремонт, ремонт тривав близько 2-3 місяці влітку, при цьому ОСОБА_4 у цьому будинку він не бачив, не було там і дитячих речей. Його дочка живе неподалік від будинку ОСОБА_5 і він часто проходив повз будинок, бачив, що господарством займалась мати ОСОБА_5 ОСОБА_5 нічого не говорив про своїх дітей.

Вирішуючи заявлений позов, суд виходить із наступного.

Згідно ст.130 СК України, у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір'ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

При встановленні факту батьківства, суди мають керуватися вимогами постанови ПВСУ від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» та постанови Пленуму ВСУ від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення». Якщо факт батьківства надає право на спадкування за законом, то до участі у справі мають бути залучені усі заінтересовані особи (спадкоємці). Якщо хтось із заінтересованих осіб заперечуватиме встановлення факту, мотивуючи свої заперечення наявністю спору про право, то заява в порядку окремого провадження розглянута бути не може, тоді суд повинен залишити заяву без розгляду і розяснити заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Так, у правовій позиції Верховного Суду України, висловленій в постанові від 25 лютого 2015 року у справі №6-20цс15, зазначено, що за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст.58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 року.

Оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст.ст. 128,130 СК України, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст.53 КпШС України, при вирішенні питання про те, якою нормою необхідно керуватися при розгляді справ цієї категорії, слід виходити з дати народження дитини.

При розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 року, необхідно застосовувати відповідні норми КпШС України, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матірю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини.

Справи про визнання батьківства щодо дитини, яка народилася не раніше 1 січня 2004 року, суд має вирішувати відповідно до норм СК України, на підставі будь-яких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільно-процесуального законодавства.

Із досліджених письмових доказів вбачається, що позивач ОСОБА_1 являється прийомною матір'ю неповнолітнього ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.4,7-9). Біологічною матір'ю ОСОБА_2 є свідок ОСОБА_4, відомості до актового запису про народження якого внесені на підставі ч.1 ст.135 СК України (а.с.5,6).

Згідно довідок Іванівської сільської ради Новоукраїнського району №№ 266,267 від 22.06.2017 року, у сільській раді відсутні відомості про спільне проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 як громадянського подружжя або їх співмешкання (а.с.25,26).

Згідно рішень Новоукраїнського районного суду від 19.02.2004 року, від 09.09.2013 року, ОСОБА_4 позбавлена батьківських прав стосвоно сімох своїх дітей, в т.ч. й щодо неповнолітнього ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, у зв'язку з її аморальною поведінкою.

З оглянутої копії спадкової справи №124/2013 вбачається, що спадщину після смерті ОСОБА_5 отримав його брат - відповідач ОСОБА_3, як спадкоємець другої черги за законом.

Вирішуючи питання щодо доведеності позовних вимог, суд виходить із наступного.

Згідно ст.ст. 57,60 ЦПК України, Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оцінюючи представлені сторонами докази на предмет їх належності, допустимості, достовірності та достатності, суд звертає увагу на те, що основним доказом батьківства померлого ОСОБА_5 щодо неповнолітнього ОСОБА_2 сторона позивача вважає погказання свідків: біологічної матері ОСОБА_4 та ОСОБА_12, хресної матері дитини.

Зважаючи на теоретичні засади цивільного процесу, згідно з якими ієрархія доказів складається з показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів, показання свідків мають найнижчий рівень достовірності, зважаючи на те, що такі свідчення, зазвичай, наділені певним рівнем суб'єктивізму, що впливає на їх правдивість, із спливом тривалого часу можуть втрачати свою повноту та об'єктивність.

Суд зазначає, що свідки ОСОБА_4 і ОСОБА_12 зацікавлені у позитивному вирішенні справи, оскільки ОСОБА_4 є біологічною матір'ю дитини, а ОСОБА_12 є її ресною матір'ю, а тому надані ними свідчення піддаються судом виправданим сумнівам і ретельній перевірці.

Суд також враховує поведінку як біологічної матері свідка ОСОБА_4, так і потенційного біологічного батька ОСОБА_5, за час його життя, жоден з яких протягом 2007-2013 років не ініціював питання визнання чи встановлення батьківства ОСОБА_5 стосовно дитини ОСОБА_2

Факт батьківства ОСОБА_5, за умови категоричного заперечення відповідачем ОСОБА_3, повинен бути доведений переконливими доказами, такими як висновки генетичних експертиз, проте клопотань від сторони позивача про проведення подібних експертиз не надходило.

Проте, сторона позивача, переконуючи суд у спільному проживанні ОСОБА_4 і ОСОБА_5 протягом року, у визнанні ним свого батьківства стосовно дитини ОСОБА_2, не представили суду будь-якого, принаймні, непрямого доказу щодо цих обставин, таких як довідки сільської ради, фотографії із спільним зображенням на них ОСОБА_4 і ОСОБА_5, чи ОСОБА_5 із своїм сином ОСОБА_2 тощо.

За таких обставин, твердження сторони позивача про батьківство ОСОБА_5 мають форму припущення, й за відсутності інших доказів наділені низьким ступенем вірогідності, що унеможливлює задоволення позовних вимог, у зв'язку з їх недоведеністю.

Оскільки позивач ОСОБА_1 є прийомною матір'ю неповнолітніх дітей, то суд вважає за необхідне віднести на рахунок держави судові витрати.

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 про встановлення батьківства - відхилити у зв'язку із недоведеністю позовних вимог.

Судові витрати по сплаті судового збору віднести на рахунок держави.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Апеляційного суду Кіровоградської області через Новоукраїнський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: В. І. Шепетько