Справа № 346/1062/17
Провадження № 22-ц/779/1292/2017
Головуючий у 1 інстанції Беркещук Б. Б.
Суддя-доповідач Васильковський
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Васильковського В.М.,

суддів: Проскурніцького П.І., Ясеновенко Л.В.,

секретар Возняк В.Д.,

з участю представника ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_2 на дії заступника начальника відділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Івано-Франківської області ОСОБА_3, третьої особи Коломийського обєднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області за апеляційною скаргою Коломийського обєднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області на ухвалу Коломийського міськрайонного суду від 05 липня 2017 року, -

в с т а н о в и л а :

у березні 2017 року ОСОБА_2 звернувся з даною скаргою, посилаючись на те, що 29.12.2014 Коломийським міськрайонним судом видано виконавчий лист № 2-а-1638/11 про зобовязання УПФУ в Коломийському районі здійснити перерахунок за період з 26.07.2010 та виплатити йому пенсію за шкоду, заподіяну здоровю як інваліду ІІІ групи внаслідок Чорнобильської катастрофи, з урахуванням виплачених сум. Перерахунок пенсії здійснено частково на суму 31 043,83 грн. Однак постановою № 46108438 від 30.06.2016 виконавче провадження незаконно закрито. Тому просив поновити пропущений з поважних причин строк для подання скарги, визнати дії заступника начальника відділу примусового виконання рішень ДВС ГТУЮ Івано-Франківської області ОСОБА_3 щодо закриття виконавчого провадження по виконавчому листу № 2-а-1638/11 від 29.12.2014 неправомірними та зобовязати субєкт оскарження поновити і продовжити виконавче провадження, вжити заходів до виконання рішення суду.

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 05 липня 2017 року скаргу задоволено частково. Поновлено ОСОБА_2 пропущений з поважних причин строк для подання скарги. Визнано дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Івано-Франківської області ОСОБА_3 щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження неправомірними. В решті вимог скарги відмовлено.

В апеляційній скарзі представник Коломийського обєднаного управління ПФУ посилається на порушення судом норм матеріального і процесуального права. Зазначає, що на виконання рішення судом 29.12.2014 видано виконавчий лист, який направлений на виконання до відділу примусового виконання рішень ДВС. Управлінням ПФУ проведено перерахунок пенсії ОСОБА_2 та нараховано кошти в сумі 31 043,83 грн. Однак, виплату коштів не проведено в силу вимог ст. 30 Бюджетного кодексу України. Зазначає, що виплата донарахованої ОСОБА_2 суми, яка перевищує бюджетні призначення на поточний рік, буде здійснена за наявності відповідного фінансування з Державного бюджету України, про що було повідомлено відділ примусового виконання рішень ДВС. Причини невиконання в повному обсязі управлінням рішення суду є поважними, тому підстав у державного виконавця для накладення штрафу на управління не було. Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 23 БК України будь-які бюджетні зобовязання та платежі з бюджету можна здійснити лише за наявності відповідного бюджетного призначення. Здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушенням бюджетного законодавства. Тому просить оскаржувану ухвалу скасувати, в задоволенні скарги ОСОБА_2 відмовити.

В засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги заперечила. Представник Коломийського обєднаного управління ПФУ та представник субєкта оскарження, належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, не зявились, що згідно ч. 2 ст. 305 ЦПК України не перешкоджає її розглядові.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши подані докази і доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з таких підстав.

За змістом ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" (тут і далі в редакції, чинній на час вчинення оскаржуваних дій) завершальною стадією судового провадження є виконавче провадження - сукупність дій органів і посадових осіб, спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 статті 6 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено гарантії прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні, згідно яких державний виконавець зобовязаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Коломийського міськрайонного суду від 14 квітня 2011 року, що набрала законної сили, визнано неправомірною відмову УПФ України в Коломийському районі щодо перерахунку пенсії ОСОБА_2 Зобовязано УПФ України в Коломийському районі з урахуванням виплачених сум здійснити перерахунок та виплатити основну і додаткову пенсії ОСОБА_2 за шкоду заподіяну здоровю як інваліду ІІІ групи за період з 26 липня 2010 року відповідно до ст. ст. 50, 54, 67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", основної у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та додаткової в розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком, визначеної ст. 28 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування". На виконання постанови судом 29.12.2014 видано виконавчий лист № 2-а-1638/11.

22.01.2015 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень ДВС Головного територіального управління юстиції Івано-Франківської області відкрито виконавче провадження щодо примусового виконання постанови суду.

30.06.2016 заступником начальника відділу примусового виконання рішень ДВС ГТУЮ Івано-Франківської області ОСОБА_3 винесено постанову № 46108438 про закінчення виконавчого провадження по вищевказаному виконавчому листу.

У цій постанові субєкт оскарження посилається на п. 11 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження", відповідно до якого виконавчий лист повертається до суду згідно ч. 3 ст. 75 цього Закону у разі, якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до ст. 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження і повертає виконавчий документ до суду. Вказує, що постанову суду боржником виконано частково, здійснено перерахунок пенсії стягувачу на суму 31 043,83 грн. Боржником повідомлено про неможливість виконання постанови суду в частині виплати перерахованих сум у звязку з тим, що фінансове забезпечення державних соціальних гарантій здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету, а на даний час фінансування доплат не проводиться.

Задовольняючи частково скаргу ОСОБА_2 та визнаючи дії державного виконавця щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження неправомірними, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що рішення суду, які набрали законної сили повинні виконуватися, а відсутність асигнувань із Державного бюджету України не є підставою для їх невиконання.

Доводи апеляційної скарги колегія суддів відхиляє з огляду на таке.

Відповідно до ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є обовязковість судових рішень.

Частиною 2 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обовязковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх обєднаннями на всій території України.

Частиною 4 ст. 13 цього Закону передбачено, що невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Відповідно до Закону України "Про державну виконавчу службу" державний виконавець здійснює примусове виконання рішень у порядку, передбаченому законом.

Згідно ч. 1 ст. 3 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Оскільки Коломийське обєднане Управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області є державним органом, тому на нього поширюються вимоги Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень".

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обовязків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обовязкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. (Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року).

Також Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Бурдов проти Росії» від 07 травня 2002 року, наголосив, що виконання будь-якого судового рішення є невідємною стадією процесу правосуддя, а тому повинно відповідати вимогам, вміщеним у ст. 6 Конвенції. Для держави є неприпустимим виправдання неможливості виконання судового рішення відсутністю належного фінансування. Державний орган влади не має права посилатися на брак коштів на виправдання неспроможності виконати судове рішення про повернення боргу.

Ураховуючи, що постанова Коломийського міськрайонного суду від 14 квітня 2011 року, залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 25 листопада 2014 року не виконується, що є несумісним із принципом верховенства права, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно визнав дії державного виконавця щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження неправомірними.

Наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду першої інстанції не спростовують.

За таких обставин апеляційний суд визнає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням вимог закону.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 307, 312, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу Коломийського обєднаного управління пенсійного фонду України Івано-Франківської області відхилити.

Ухвалу Коломийського міськрайонного суду від 05 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. Касаційна скарга на ухвалу може бути подана до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Васильковський В.М.

Судді: Проскурніцький П.І.

ОСОБА_4