Справа № 342/1313/16-ц
Провадження № 2/342/143/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2017 року м. Городенка

Городенківський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Федів Л.М.,

секретаря судового засідання Даниша Р.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Городенка справу за позовом ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2 до ПАТ КБ "ПриватБанк" про захист прав споживачів фінансових послуг - стягнення суми вкладу

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2 звернулася в суд із позовом до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», в якому просить захистити її право як споживача фінансових послуг ПАТ КБ " ПриватБанк", а тому на користь ОСОБА_1 з ПАТ КБ «ПриватБанк» по вкладу - 1) за договором № SAMDNWFD900 від 30.06.2015 р. на 5000,00 євро в частині неповернутих на першу вимогу датою 18.07.2015 р. 3250 євро стягнути суму цього вкладу, тобто 89174,35 грн., що відповідає 3250 євро; 2) за невидачу з вкладу за договором № SAMDNWFD900 від 30.06.2015 р. на 5000,00 євро залишку в розмірі 3250 євро ОСОБА_1 на першу вимогу датою 18.07.2015 року, стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 за розрахунком на дату 26.12.2016 року пеню в розмірі 3% за кожний день прострочення (загально в розмірі 1581 % від розміру вкладу), що становить 51382,5 євро (1409846,60 грн.); 3) за користування ПАТ КБ «ПриватБанк» вкладом з 18.07.2015 року по 18.01.2016 р. за договором № SAMDNWFD900 від 30.06.2015 р. в залишку на суму 3250 євро під 16 процентів річних, на користь ОСОБА_1 стягнути відсотки в сумі 779,94 євро, що відповідає 21400,20 грн.; а разом: 55412,44 євро, що відповідає 1520421,15 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 звернулася до Городенківського відділення ПАТ КБ "ПриватБанк" 18.07.2015 року про повернення їй на першу вимогу грошових коштів за договором - № SAMDNWFD900 від 30.06.2015 р. на 5000,00 євро, внесення яких в ПАТ КБ "ПриватБанк" підтверджує квитанція "референс" № SAMDNWFD900 від 30.06.2015 р. на 5000,00 євро. 18.07.2015 р. ОСОБА_1 на її вимогу про повернення вкладу було виплачено 2000 доларів США, які зі сторони ОСОБА_3, яка виконувала при цьому службові обов'язки в інтересах ПАТ КБ "ПриватБанк", визначено, що 2000 доларів США відповідають 1750 євро, а залишок в сумі 3250 євро ОСОБА_3 від імені банку зобов'язалась повернути ОСОБА_1 21.07.2015 р., проте суми 3250 євро та відсотків на цю суму ОСОБА_1 на даний час не повернуто. Дану обставину підтверджує розписка тодішньої керуючої відділенням ПАТ КБ "ПриватБанк" ОСОБА_3, якою ОСОБА_1 відмовлено видати повністю та частково її вклади на першу вимогу.

Ухвалою суду від 04 серпня 2017 року позовну заяву ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2 до ПАТ КБ " ПриватБанк" в частині стягнення на користь ОСОБА_1 за невидачу з вкладу за договором № SAMDNWFD900 від 30.06.2015 р. на 5000,00 євро залишку в розмірі 3250 євро ОСОБА_1 на першу вимогу датою 18.07.2015 року, з ПАТ КБ «ПриватБанк», за розрахунком на дату 26.12.2016 року - пеню в розмірі 3% за кожний день прострочення (загально в розмірі 1581 % від розміру вкладу), що становить 51382,5 євро (1409846,60 грн.); та стягнення на користь ОСОБА_1 за користування ПАТ КБ «ПриватБанк» вкладом з 18.07.2015 року по 18.01.2016 р. за договором № SAMDNWFD900 від 30.06.2015 р. в залишку на суму 3250 євро під 16 процентів річних - відсотків в сумі 779,94 євро, що відповідає 21400,20 грн - залишено без розгляду.

В судове засідання позивач та представник позивача не з'явилися. Представник позивача ОСОБА_2 подав до суду заяву, в якій просив 04.08.2017 року вирішити позов та задоволити позовні вимоги "про захист права ОСОБА_1 як споживача фінансових послуг ПАТ КБ "ПриватБанк", а тому на користь ОСОБА_1 з ПАТ КБ «ПриватБанк» по вкладу - за договором №SAMDNWFD900 від 30.06.2015 р. на 5000,00 євро, в частині неповернутих на першу вимогу, що триває з дати 18.07.2015 р., 3250 євро, стягнути суму цього вкладу, тобто 89174,35 грн., що відповідає 3250 євро без участі в судовому засіданні представника позивача.

В судові засіданні, які були призначені в процесі розгляду справи, представник ПАТ КБ «ПриватБанк» жодного разу не з'явився, пояснень та заперечень по даному позову не надав, хоча про час, дату і місце судового засідання був належним чином повідомлений, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, які знаходяться в матеріалах справи.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Статтею 8 Конституції України визначено, що звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Судом встановлено:

30.06.2015 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено договір №SAMDWFD900 (вклад "Депозит Плюс").

Відповідно до договору банківського вкладу №SAMDWFD900 (вклад "Депозит Плюс") ОСОБА_1 передала банку, а банк прийняв грошову суму в розмірі 5000,00 EUR терміном до 30.06.2016 року включно, зі сплатою 16 % річних.

Підтвердженням внесення ОСОБА_1 суми вкладу в розмірі 5000,00 EUR по договору №SAMDWFD900 (вклад "Депозит Плюс") є копія прихідної квитанції "референс" №SAMDNWFD900 на 5000,00 EUR, копія розписки ОСОБА_3 від 18.07.2015 р. про зобов'язання повернути кошти ОСОБА_1 в сумі 3250 євро до 21.07.2015 р.

Згідно листа Слідчого управління Головного управління національної поліції в Івано-Франківській області № 4911/108/24-2017 від 04.05.2017 року, ОСОБА_1 являється потерпілою у кримінальному провадженні № 0000232 від 24.07.2015 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 191 ч. 1, 191 ч.2, 191 ч. 5 КК України і видані нею документи, а саме: примірник договору № SAMDNWFD900; прихідна квитанція до договору № SAMDNWFD900 на суму 5000 євро; дві розписки ОСОБА_3 про зобов'язання повернути кошти ОСОБА_1 від 18.07.2015 р. є речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

При укладенні договору банківського вкладу (депозиту) ПАТ КБ «ПриватБанк» використовує факсимільне відтворення підпису Голови Правління банку, а також відтворення відтиску печатки банку технічними пристроями.

Договір банківського вкладу має своїм наслідком ту обставину, що готівкові гроші вкладника передаються останнім у власність банку, а безготівкові кошти - в повне розпорядження банку. Відповідні дії вкладника є необхідною умовою виникнення зобов'язання за договором банківського вкладу, згідно з яким на боці вкладника з'являється право вимагати від банку видачі суми вкладу і виплати відсотків на неї, а на стороні банку - відповідний обов'язок. З договору банківського вкладу, укладення якого обумовлено передачею коштів вкладника у власність банку, можуть виникнути лише зобов'язальні правовідносини за участю вкладника (кредитора) і банку (боржника).

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України).

У постанові Верховного Суду України від 25 квітня 2012 року (справа № 6-20цс12) висловлено правову позицію, що відсутність реєстрації договору банківського вкладу, і, як наслідок, необліковування грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу, не можна вважати недодержанням письмової форми договору банківського вкладу за наявності ощадної книжки (сертифіката) чи іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту, і є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Відповідні юридичні факти (відсутність банківських рахунків і, як наслідок, необліковування на них грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу) слід кваліфікувати як невиконання банком своїх обов'язків за договором банківського вкладу.

З моменту передачі грошових коштів уповноваженій особі банку саме банк є їх власником.

З огляду на вищезазначене, суд приходить до висновку про те, що ОСОБА_1 має право вимоги до банку про повернення вкладу за договором банківського вкладу внаслідок порушення ПАТ КБ «ПриватБанк» своїх зобов'язань за цим договором.

Наведене узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 06 квітня 2016 року (справа № 6-352цс16).

Умовами вищевказаного договору передбачено, що сторони мають право достроково розірвати договори відповідно до чинного законодавства. При поверненні вкладу за ініціативою клієнта, клієнту повертається сума вкладу і виплачуються проценти за неповний термін вкладу.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Банківський вклад (депозит) це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку, які підлягають виплаті вкладнику відповідно до законів України та умов договору (ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність").

У відповідності до вимог ч.1 ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), яка прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно ч.1 ст.1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Відповідно до вимог ч.2 ст.1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

В силу вимог ч.5 ст.1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

Відповідно до ст. 1073 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути повязані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Згідно ч. 1 ст. 1075 ЦК України договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час.

Статтею 1 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що вклад (депозит) це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Відповідно до ст. 633 ЦК України договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором. До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Статтею 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що банк відповідає за своїми зобов'язаннями всім своїм майном відповідно до законодавства.

Згідно п.2.1 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Національного банку України №516 від 03.12.2002 року (далі-Положення №516), грошові кошти в національній та іноземній валюті або банківські метали, залучені від юридичних і фізичних осіб, обліковуються банками на відповідних рахунках, відкриття яких здійснюється банком на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту) або договору банківського рахунку та інших документів відповідно до законодавства України, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України з питань відкриття банками рахунків у національній та іноземній валюті.

Пунктом 2.9 Положення №516 передбачено, що укладення договору банківського рахунку та договору банківського вкладу (депозиту) може здійснюватись відокремленим підрозділом банку - юридичної особи за наявності належним чином оформленої уповноваженим особам довіреності на підписання документів.

Відповідно до п. 2.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого постановою Національного банку України № 566 від 30 грудня 1998 року, будь-яка система обліку повинна забезпечити хронологічне та систематичне відображення всіх операцій банку в регістрах бухгалтерського обліку на підставі первинних документів;

Таким чином, відкриття банківських рахунків та обліковування на них грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту), є обов'язком банку.

Пунктом 3.3 Глави 3 Положення № 516 передбачено, що за договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

У разі невиконання (неналежного виконання) банком вимоги фізичної особи про повернення вкладу (депозиту) або його частини (документ на переказ / заява про повернення коштів тощо) /далі - вимога/ банк зобов'язаний: прийняти вимогу шляхом проставлення на ній: дати отримання, підпису уповноваженої особи, відбитка штампа банку та видачі фізичній особі письмового повідомлення про невиконання (неналежне виконання) цієї вимоги із зазначенням причини, дати взяття вимоги на облік, дати видачі повідомлення, прізвища, ім'я та по батькові уповноважених осіб і відбитка печатки банку; взяти вимогу на облік за відповідним позабалансовим рахунком.

Банк зобов'язаний виконати вимогу відповідно до умов договору банківського вкладу (депозиту). Після виконання вимоги банк списує вимогу з відповідного позабалансового рахунку.

Проте, в порушення зазначених нормативних актів, вимог Законів України «Про банки і банківську діяльність», «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого постановою Національного банку України від 30 грудня 1998 року № 566, Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Національного банку України від 01 червня 2011 року № 174, а також вимог ч. 2 ст. 27, ст. ст. 58-59, 64 ЦПК України, ПАТ КБ «ПриватБанк» не надав суду доказів, які б свідчили про те, що з позивачем не укладався зазначений договір банківського вкладу, не відкривались рахунки за цим договором, не надходили грошові кошти до банку та не спростував наявність депозитних зобов'язань перед ОСОБА_1 за вказаним договором, тощо.

Як встановлено у судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи сума депозитного вкладу станом на час розгляду справи за довором банківського вкладу №SAMDWFD900 від 30.06.2015 р. становить 3250 (три тисячі двісті п'ятдесят) євро.

Відповідач не довів суду, що сума вкладу є іншою, що він виконав умови договору по поверненню депозитного вкладу, а позивач вклад повністю отримав.

За змістом статті 4 ЦК України основу цивільного законодавства України становить Конституція України, актами цивільного законодавства є ЦК України та інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК України.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Представник позивача звернувся до суду з позовом 26.12.2016 року. З довідки, виданої ТВБВ № 10008/079 м. Городенка філії-Івано-Франківського облуправління АТ "Ощадбанк" встановлено, що офіційний курс гривні відносно іноземних валют, згідно повідомлення національного банку станом на 26.12.2016 року становив за 100 Євро (EUR) 2738,2589 грн. Отже, сума, яка підлягає поверненню позивачу становить - 3250 євро, що еквівалентно станом на день подачі (написання) позовної заяви відповідно до офіційного курсу гривні до іноземної валюти встановленої Національним банком України - 88993,41 грн.

Таким чином, після всебічного, повного дослідження, оцінки наявних матеріалів та обставин справи, суд дійшов висновку щодо задоволення частково позовних вимог.

У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави 889,93 грн. судового збору.

На підставі ст. 8, 41 Конституції України, керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 11, 88, 208, 212-215, 218, 223, 294, 296 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк", 49094, м.Дніпро, вул.Набережна Перемоги, 50, код за на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, жит. АДРЕСА_1 суму вкладу за договором №SAMDWFD900 від 30.06.2015 р. в розмірі 3250 (три тисячі двісті п'ятдесят) євро, що відповідає 88993,41 (вісімдесят вісім тисяч дев'ятсот дев'яносто три гривні 41 коп.) грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк", 49094, м.Дніпро, вул.Набережна Перемоги, 50, код за на користь держави судовий збір в сумі 889,93 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Городенківський районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційного скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Федів Л.М.