ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2017 року суддя Фастівського міськрайонного суду Київської області Чернишова Є.Ю., розглянувши скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця,-

ВСТАНОВИВ:

Скаржник звернувся до Фастівського міськрайонного суду Київської області зі скаргою на дії Відділу державної виконавчої служби Фастівського міськрайонного управління юстиції, в якій просить зобов'язати Відділ державної виконавчої служби Фастівського міськрайонного управління юстиції винести постанову про зняття тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон ОСОБА_1 та зобов'язати Відділ державної виконавчої служби Фастівського міськрайонного управління юстиції повідомити Державну прикордонну службу України про винесення постанови про зняття тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон ОСОБА_1.

Як вбачається з матеріалів за поданою скаргою, скаржник отримав відповідь з Фастівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби від 24.05.2017 року за №03.3-22/927-3, з якої йому стало відомо про те, що зведене виконавче провадження №31890533 завершено на підставі п.7 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження».

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюєтьсяЗаконом від 21.01.1994 р. № 3857-XII «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України».

Так, громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, передбачених пунктами 1-9 частини першої цієї статті. Зокрема, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань (п.5).

Відповідно дост. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника-фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Ухвалою суду від 03.09.2013 року по справі № 6/381/127/13 задоволено подання державного виконавця про тимчасову заборону виїзду за кордон ОСОБА_1 до повного виконання зведеного виконавчого провадження № 31890533.

Відповідно до п. 11.3 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 ( в редакції, що була чинна на момент винесення ухвали) передбачено, що державний виконавець не пізніше наступного дня після надходження ухвали суду про тимчасове обмеження особи (боржника) у праві виїзді за межі України до виконання нею своїх зобов'язань направляє засвідчену копію цієї ухвали для виконання до адміністрації Державної прикордонної служби. У разі виконання боржником своїх зобов'язань, покладених на нього рішенням, та у зв'язку із закінченням виконавчого провадження на підставі ч. 1 п. 8 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець виносить відповідно постанову про закінчення виконавчого провадження, копія якої підлягає обов'язковому направленню до адміністрації державної прикордонної служби для своєчасного зняття особи (боржника) з контролю.

Аналогічна норма діє і у чинному на даний час Законі України «Про виконавче провадження».

Отже, у разі закінченням виконавчого провадження на підставі ч. 1 п. 8 ст. 49 (повна сплата боргу за виконавчим документом) Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець виносить постанову про скасування заходів примусового виконання рішення, у тому числі, про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, копія якої підлягає обов'язковому направленню до Адміністрації ДПС для своєчасного зняття особи (боржника) з контролю.

На підставі викладеного суд вважає, що тимчасове обмеження громадянина України у праві виїзду за межі України законом покладено на суд, у разі незгоди з ухвалою суду особа має право оскаржити її в апеляційному порядку, а припинення такого обмеження покладено на державного виконавця.

Отже, нормами діючого законодавства не передбачено можливості скасування установленого ухвалою суду тимчасового обмеження особи у праві виїзду за межі України шляхом подачі цією особою заяви про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України. Особа, яка вважає, що її права порушені в зв'язку з тимчасовим обмеженням у праві виїзду за межі України, має право оскаржити в апеляційному порядку лише ухвалу суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України. При цьому, скаржник у даному випадку це своє процесуальне право вже реалізував.

На це звертали увагу Верховний Суду України, узагальнюючи судову практику щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України (узагальнення від 01.02.2013), та Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ (Узагальнення про практику розгляду судами процесуальних питань, пов'язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах від 01.07.2015), зазначивши, що тимчасове обмеження громадянина України у праві виїзду за межі України законом покладено на суд, а припинення обмеження виїзду у зв'язку з виконанням обов'язку за рішенням, що перебувало на виконанні, покладено на державного виконавця.

Доказів звернення до держаного виконавця щодо скасування встановленого тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України скаржник не надав.

За наведених обставин, суд приходить до переконання, що у відкритті провадження по даній скарзі необхідно відмовитита роз'яснити позивачу право на звернення додержаного виконавця щодо скасування встановленого тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, а в разі відмови у вчинені таких дій - до суду в порядку ст.383 ЦПК України.

При цьому, судом враховано, що Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року, у якому зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Керуючись Законом України «Про виконавче провадження», п. 1 ч. 2 ст. 122, 377-1, ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У відкритті провадження за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця - відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено до апеляційного суду Київськоїобласті через Фастівський міськрайонний суд Київської області. Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Є.Ю.Чернишова