Справа № 357/6425/17
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 серпня 2017 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Цуранов А. Ю. , при секретарі Вікторов О. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Біла Церква позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю спільне ірано-українське підприємство «Бегленд», третя особа: директор Товариства з обмеженою відповідальністю спільне ірано-українське підприємство «Бегленд» Анарбаєв Владислав Саіджанович про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В :
В червні 2017 року позивач, через свого представника, звернувся до суду з позовною заявою про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Вказував, що з 17.06.2014 року працював у відповідача на посаді мотальника, а 13.06.2016 року надав до відділу кадрів повістку про прийняття на військову службу, при цьому жодних заяв про звільнення не писав.

Зазначав, що наказом від 17.06.2016 року № 82 його звільнено з роботи з 20.06.2016 року у зв`язку з призовом на строкову військову службу.

Посилаючись на незаконність прийнятого наказу про звільнення та наявність поважної причини пропуску строку звернення до суду з позовом, оскільки вже 21.06.2016 року він з`явився до військового комісаріату, перебував в ньому до 23.06.2016 року та в цей день направлений до військової частини в м. Одеса, тому договір про надання правової допомоги зміг укласти лише 16.05.2017 року на території військової частини, позивач просив суд: 1) поновити строк звернення до суду; 2) визнати незаконним та скасувати наказ № 82 від 17.06.2016 року Товариства з обмеженою відповідальністю спільне ірано-українське підприємство «Бегленд» в частині його звільнення з 20.06.2016 року у зв`язку із призовом на військову службу (п. 3 ст. 36 КЗпП України); 3) поновити його на посаді мотальника Товариства з обмеженою відповідальністю спільне ірано-українське підприємство «Бегленд» з 21.06.2016 року; 4) стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю спільне ірано-українське підприємство «Бегленд» () на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 21.06.2016 року по 01.06.2017 року в розмірі 41 792 грн. 80 коп.; 4) стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю спільне ірано-українське підприємство «Бегленд» () на його користь моральну шкоду в розмірі 20 000 грн.

В судове засідання позивач та його представник не з`явились, останній звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, надавши письмові заперечення, в задоволенні позову просив відмовити.

Третя особа в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Заслухавши пояснення представника відповідача та дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

17.06.2016 року наказом № 82 Товариства з обмеженою відповідальністю спільне ірано-українське підприємство «Бегленд» звільнено ОСОБА_1 , мотальника зміни № 2, з роботи в зв`язку з призовом на війському службу згідно п. 3 статті 36 КЗпП України з 20.06.2016 року.

Підставою для звільнення позивача стала повістка Городищенського районного військового комісаріату.

Зі змісту вказаної повістки вбачається про призов позивача на строкову військову службу і його зарахування в команду № НОМЕР_1 , а також пропозицією з`явитись 21.06.2016 року о 07 год. 00 хв. для відправлення на збірний пункт.

24.06.2016 року наказом № 126 військової частини НОМЕР_2 м. Одеса зараховано солдата ОСОБА_1 в списки особового складу та на всі види забезпечення.

Встановлені обставини справи підтверджуються наявними у ній доказами.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Згідно зі ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 65 Конституції України передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

У разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки (ст. 234 КЗпП України).

Враховуючи фактичні обставини справи щодо призову позивача на строкову військову службу та особливості її проходження, а також відсутність даних про наявність в нього можливості вчасно скористатися своїм право на звернення до суду з даним позовом, суд вважає за необхідне поновити позивачу строк звернення до суду.

Частиною 1 статті 119 КЗпП України (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що на час виконання державних або громадських обов`язків, якщо за чинним законодавством України ці обов`язки можуть здійснюватись у робочий час, працівникам гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку.

За працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, в яких вони працювали на час призову (ч. 3 ст. 119 КЗпП України).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частинами третьою та четвертою статті 119 Кодексу законів про працю України, а також частиною першою статті 51, частиною п`ятою статті 53, частиною третьою статті 57, частиною п`ятою статті 61 Закону України «Про освіту».

За нормою п. 3 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є призов або вступ працівника або власника - фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім випадків, коли за працівником зберігаються місце роботи, посада відповідно до частин третьої та четвертої статті 119 цього Кодексу.

З аналізу наведених правових норм вбачається про наявність гарантії щодо збереження місця роботи та середнього заробітку за особою, що призвана на строкову військову службу в особливий період.

14.01.2015 року Президентом України видано Указ № 15/2015 «Про часткову мобілізацію», що затверджений Законом України від 15.01.2015 року № 113-VIII.

Згідно п. 1 Указу № 15/2015, постановлено оголосити та провести протягом 2015 року часткову мобілізацію у три черги протягом 210 діб із дня набрання чинності цим Указом.

Крім того, вищевказаним указом постановлено довести до відома керівників органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності, що згідно із статтею 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», статтею 119 Кодексу законів про працю України за громадянами України, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, закріплені гарантії щодо збереження за ними місця роботи (посади) на термін, що не перевищує одного року.

В матеріалах справи містяться копії листів Генерального штабу Збройних Сил України від 01.10.2015 року, від 19.04.2016 та від 15.07.2016 року, якими роз`яснено, що початком особливого періоду є момент оголошення мобілізації, який буде завершено відповідним указом Президента, при цьому закінчення заходів мобілізації не припинило особливий період.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень.

Таким чином, припинення трудового договору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 36 КЗпП України всупереч умовам цієї ж норми, що гарантує збереження за працівником місця роботи, на думку суду, є безумовною підставою для визнання оскаржуваного наказу № 82 від 17.06.2016 року незаконним та його скасування з поновленням позивача на посаді мотальника Товариства з обмеженою відповідальністю спільне ірано-українське підприємство «Бегленд» з 21.06.2016 року, тобто в межах заявлених вимог.

За змістом ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

В матеріалах справи міститься копія довідки від 19.05.2017 року про заробітну плату позивача, за якою: в травні 2016 року її розмір складав 3 502,40 грн. (20 робочих днів), у квітні - 2 292,48 грн. (13 робочих днів).

В позовній заяві позивачем наведений розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 21.06.2016 року по 01.06.2017 року (238 робочих днів), за яким середньоденна заробітна плата позивача становить 175,60 грн. (5 794,88 грн. / 33 дні), а сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу складає 41 792,80 грн. (238 робочих днів х 175,60 грн.).

Будь-яких заперечень щодо розміру наведеного розрахунку відповідачем та його представником не надано.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу у вищевказаному розмірі.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна (п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України).

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 3 ст. 23 ЦК України).

В силу вимог ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

При визначенні розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд враховує положення п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», обставини даної справи та вимоги розумності і справедливості, а тому вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 1 000 грн.

Керуючись нормами ст. 235 КЗпП України та ст. 367 ЦПК України, суд вважає за необхідне рішення суду в частині вимог про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір в дохід держави в розмірі, що становить 0,4 розміру мінімальної заробітної плати, тобто 640 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :
Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Поновити строк звернення до суду із даним позовом.

Визнати незаконним та скасувати наказ № 82 від 17.06.2016 року Товариства з обмеженою відповідальністю спільне ірано-українське підприємство «Бегленд» в частині звільнення ОСОБА_1 з 20.06.2016 року у зв`язку із призовом на військову службу на підставі п. 3 ст. 36 КЗпП України.

Поновити ОСОБА_1 на посаді мотальника Товариства з обмеженою відповідальністю спільне ірано-українське підприємство «Бегленд» з 21.06.2016 року.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю спільне ірано-українське підприємство «Бегленд» () на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 21.06.2016 року по 01.06.2017 року в розмірі 41 792 грн. 80 коп., а також 1 000 грн. моральної шкоди.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю спільне ірано-українське підприємство «Бегленд» в дохід держави 640 грн. судового збору.

Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя А. Ю. Цуранов