АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 541/289/17 Номер провадження 22-ц/786/1836/17Головуючий у 1-й інстанції Сидоренко Ю. В. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі: головуючого судді: Карпушина Г.Л.; суддів: Кузнєцової О.Ю., Дорош А.І., при секретарі: Рибак О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 30 травня 2017 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором ,-

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2017 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідно до укладеного договору № PLXRRX13050051 від 20.08.2007 року відповідач ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 2950,80 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач належним чином не виконує взяті на себе зобовязання по погашенню кредиту, в результаті чого станом на 01.12.2016 року має заборгованість у розмірі 45229,89 грн., яка складається з: заборгованості по відсоткам за користування кредитом 15735,36 грн., заборгованості по комісії за користування кредитом 795,19 грн., пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 28699,34 грн. В звязку з чим, позивач просив суд стягнути з відповідача суму заборгованості, крім суми у розмірі 4579,80 грн., яка була задоволена судовим наказом Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 13.05.2008, а також штрафи відповідно до пункту п. 5.3 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) 500,00 грн.; штраф (процентна складова) 2032,50 грн., а всього просив стягнути 43182,59 грн. та судові витрати на сплату судового збору у розмірі 1600,00 грн.

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 30 травня 2017 року у задоволенні позову публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № PLXRRX13050051 від 20.08.2007 року в сумі 43182,59 грн. відмовлено.

З даним рішенням суду не погодився ПАТ КБ «Приватбанк» та подав на неї апеляційну скаргу, в якій прохав рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 30 травня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Апелянт вважає, що рішення місцевого суду є незаконним та винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права. Посилається на те, що судом неповно зясовані обставини справи, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

Судове засідання проводилося за відсутності сторін по справі, які будучи належним чином та завчасно повідомленими про час та місце слухання справи в судове засідання не зявилися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за наступних підстав.

Відповідно п.1 ч.1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ч.1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що відповідно до заяви №PLXRRX13050051 від 20.08.2007 року відповідач ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 2950,80 грн. на строк 12 місяців з 20.08.2007 року по 20.08.2008 року включно, з умовами сплати за користування Кредитом відсотків у розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 72,29 грн. та одноразової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 491,80 грн. в обмін на зобовязання Позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди, комісії в зазначені в Заяві та Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка (СТАНДАРТ) строки.

За розрахунком Банку відповідач ОСОБА_2 станом на 01.12.2016 року має заборгованість - 45229,89 грн., яка складається з наступного: 15735,36 грн. - заборгованості по відсоткам за користування кредитом; 795,19 грн. - заборгованості по комісії за користування кредитом; 28699,34 грн. - пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. При розрахунку суми заборгованості представник Банку виходить з того, що від цієї суми заборгованості віднімається сума, у розмірі 4579,80 грн., яка була задоволена судовим наказом Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 13.05.2008 року. Тобто, різниця становить 40650,09 грн. До цієї суми представник позивача додає також штрафи відповідно до пункту 5.3 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 2032,50 грн. штраф (процентна складова). Таким чином, заборгованість до стягнення становить 43182,59 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач ПАТ КБ «Приватбанк» з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором до ОСОБА_3 звернувся лише 08 лютого 2017 року (а.с.18), тобто після спливу позовної давності. Крім того, суд зазначив, що позивач ні у позовній заяві, ні під час судового розгляду не навів обставин, які б свідчили про наявність поважних причин її пропуску, а тому прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити в звязку зі спливом позовної давності.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, ЦК України, та у відповідності зі ст. 530 цього кодексу, у встановлений строк відповідно до договору.

Згідно із ч. 1 ст. 598, ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, відшкодування збитків.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Судом першої інстанції правильно визначено правовідносини, що виникли між сторонами, факт неналежного виконання відповідачем взятого зобовязання за кредитним договором та наявність заборгованості за кредитним договором.

Однак, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Так, місцевим судом встановлено, що рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 04 квітня 2014 року, яке набрало законної сили 22 квітня 2014 року (а.с.43-44) встановлено, що з урахуванням пятирічного терміну позовної давності встановленої договором, строк предявлення вимоги по вказаному договору минув 21 серпня 2013 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставне майно тощо).

Згідно вимог ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. До вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік (п.1 ч.2ст.258 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Статтею 266 ЦК України встановлено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України). При цьому за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

З наданих матеріалів справи вбачається, що 13.05.2008 року Миргородським міськрайонним судом Полтавської області за заявою Банку було видано судовий наказ №2-Н-129/2008 р. про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості по вказаному вище кредитного договору в сумі 4579 грн. 80 коп.(а.с.4). 22.05.2013 року у звязку з виконанням судового наказу боржником була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження у звязку із сплатою боргу в повному обсязі (а.с. 38).

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що місцевий суд дійшов правильного висновку про сплив строку позовної давності, так, як після повернення відповідачем кредиту в повному обсязі (22.05.2013 р.), підстави для нарахування позивачем процентів за користування кредитом та неустойки в подальшому відпали, пятирічний строк вимоги за зобовязаннями процентів нарахованих за травень 2013 року, розпочався у червні 2013 року, а тому на момент звернення позивача із позовом до суду виходячи з розрахунку наданого позивачем сплив повністю.

Таким чином, колегія суддів вважає, що при вирішенні спору по суті суд першої інстанції правильно врахував положення вищезазначених норм права, дійшовши правильного висновку, про відмову у задоволенні позову у звязку з пропуском строку позовної давності.

Беручи до уваги вищевикладене, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а тому задоволенню вона не підлягає.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» відхилити.

Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 30 травня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий суддя: /підпис/ ОСОБА_1

Судді: /підпис/ ОСОБА_4 /підпис/ ОСОБА_5

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1

З оригіналом згідно: