ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/257/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" серпня 2017 р. Дарницький районний суд м. Києва

в складі:головуючого-судді ЛЕОНТЮК Л.К.

за участі секретаря АВДЄЄНКО А.А.

сторін:

представника позивача та

третьої особи БЕЗУШКО Д.С.

представника відповідача -1 СТРОЄВА О.В.

представника відповідача-2 ЛАНТУХА Є.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Києві цивільну справу за позовом Обласного комунального підприємства «Буковина-Фарм» до ОСОБА_6 та Публічного акціонерного товариства «Терра Банк» , третя особа: Чернівецька обласна рада , про визнання недійсним договору поруки, суд

встановив:

Позивач Обласне комунальне підприємство «Буковина-Фарм» в особі в.о. директора Г.В. Ігнатенко 11.08. 2015 року звернулося до суду з позовом до ОСОБА_6 та Публічного акціонерного товариства «Терра Банк», залучивши в якості третьої особи: Чернівецька обласна рада , про визнання недійсним договору поруки та просить визнати Договір поруки № КК-14/4ГІ від 05.10.2012p.,укладений між OKI«Буковина-Фарм», ПАТ «Терра Банк» та ОСОБА_6 недійсним з підстав обмеження ОСОБА_6 повноважень в частині повноважень директора представникові на підставі довіреності заступнику директора ОСОБА_10

В судовому засіданні представник позивача Безушко Д.С., яка діє за довіреністю № 90 від 11.08.2017 року та представник Безушко Д.С. в інтересах третьої особи за довіреністю № 01.11/11-249 від 31.03. 2017 року позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, пояснивши суду , що на момент укладання Договору поруки 05 жовтня 2012 р. в.о. директора ОСОБА_6 не мала право передавати частину повноважень директора підприємства та видавати довіреність на заступника директора ОСОБА_10. Окрім того, перед укладенням Договору поруки керівник OKIІ «Буковина-Фарм» повинен був отримати, але не отримав, дозвіл (погодження) засновника підприємства Чернівецької обласної ради, адже приймаючи самостійне рішення щодо поруки підприємства керівник ризикує майном підприємства, що належить територіальній громаді області, а отже і державі.

Необхідність отримання погодження Чернівецькою обласною радою випливає з наступного:

Пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 809 від 15.06.2011р. « Про затвердження Порядку погодження залучення державними підприємствами, в тому числі господарськими товариствами (крім банків), у статутному капіталі яких 50 і більше відсотків акцій (часток, паїв) належить державі, кредитів (позик), падання гарантій або поруки за такими зобов'язаннями» передбачено, що залучення підприємствомкредиту (позики), надання гарантій або поруки за такими зобов'язаннямипогоджується Мінфіном щодо внутрішніх довгострокових (більше одного року) та зовнішніх кредитів (позик), органом виконавчої влади, який здійснює управління державною власністю щодо внутрішніх короткострокових, (до одногороку) кредитів (позик).

Відповідно п. 6.1.Статуту Позивача Управління ОКУП «Буковиною-Фарм» здійснюється відповідно до вимог чинного законодавства. стосовно державних підприємств та положень цього Статуту на основі поєднання прав засновника щодо господарського використання свого майна і принципів самоврядування трудового колективу.

Також пунктом 9 ст. 78 Господарського кодексу України зазначено, що особливості господарської діяльності комунальних унітарних підприємств визначаються відповідно до вимог, встановлених цимКодексом щодо діяльності державних комерційних або казенних підприємств, а також інших вимог, передбачених законом.

Таким чином, законом щодо державних підприємств передбачений особливий порядок погодження такими підприємствами зі своїми керівними органами укладення кредитних договорів (позики), надання гарантій або поруки за такими зобов'язаннями. Даний порядок розповсюджується і на комунальні підприємства, тільки погодження потрібно здійснювати органом, до сфери управління якого входить комунальне підприємство, тобто з представником власника - відповідною територіальною громадою. Проте, в.о. директором ОСОБА_6 такого погодження не було здійснено, що суперечить нормам законодавчих актів, ви кладеними вище.

Також укладений Договір поруки ніяким чином не пов'язаний з господарською діяльністю Позивача (Кредитний договір був виданий на споживчі цілі громадянки ОСОБА_6), а тому в.о. директор взагалі не мав право приймати рішення про укладення договору, не пов'язаною з поточною діяльністю ОКП «Буковина-Фарм», адже керівник підприємства має здійснювати будь-які дії згідно мети і предмету діяльності підприємства (п. 6.4.5.Статуту позивача).З огляду на вище викладене, вважає, що Договір поруки від імені Позивача був підписаний не уповноваженою на те особою, без згоди Засновника Підприємства та порушенням норм законодавства.

Представник відповідачки ОСОБА_6- адвокат Строєв О.В., який діє за договором про надання правової допомоги від 26.07. 2-16 року на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю ( т.2, а.с.11-15) позовні вимоги не підтримав , просив у їх задоволенні відмовити, при цьому підтримав письмові заперечення свого довірителя ( т.1, а.с. 114-117).

Представник відповідача - ПАТ "Терра Банк" Лантух Є.С., який діє за довіреністю від 28.12. 2016 року ( т.2, а.с.90) позовні вимоги не визнав просив у їх задоволенні відмовити з підстав викладених у письмових запереченнях від 13. 12. 2016 року ( т.2, а.с. 36-37)

Заслухавши пояснення сторін , розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, з урахуванням додаткових пояснень позивача, письмових заперечень відповідачів, суд приходить до наступного.

Відповідно до частини першої статті 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.3 ст.10, ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як слідує із матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, 05.10.2012 р. між ОСОБА_6 та Публічним акціонерним товариством "Терра Банк" укладено кредитний договір про встановлення овердрафту № КК-14/4П за яким Банк надає Позичальнику кредит на умовах овердрафту в сумі, що не перевищує визначеного цим Договором ліміту овердрафту. Цього ж дня між Публічним акціонерним товариством "Терра Банк" (Кредитор), ОСОБА_6 та Обласним комунальним підприємством «Буковина-Фарм» укладено договір поруки № КК-14/4П.

Відповідно до п. 1.1. Договору поруки, Поручитель зобов'язується перед Кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання Позичальником зобов'язань за Кредитним договором № КК-14/4П від 05.10.2012 р., а також договорами про внесення змін та доповнень до нього, що укладені та можуть бути укладені у майбутньому (в тому числі, але не виключно, стосовно збільшення розміру процентів за користування Кредитом, збільшення строку повернення Кредиту, збільшення розміру (суми) Кредиту.

Як на підставу для визнання оспорюваного договору поруки недійсним позивач посилається на те, що зі сторони позивача Договір поруки було підписано Заступником директора ОСОБА_10, яка не мала необхідного обсягу повноважень для вчинення дій щодо укладення від імені ОКП «Буковина-Фарм».

Так, позивач стверджує, що В.о. директора ОСОБА_6 видала Заступнику директора ОСОБА_10 довіреність № б/н від 05.10.2014 р., якою уповноважила вказану особу на вчинення дій, спрямованих на внесення змін до установчих документів ОКП «Буковина-Фарм», а не на укладання будь-яких договорів.

Крім того, позивач посилається на те, що ОСОБА_6 була призначена на посаду виконуючого обов'язки директора ОКП «Буковина-Фарм», та, станом на дату укладання спірного Договору, не набула повноважень «повноцінного директора» підприємства, відтак, не могла видавати довіреності на укладання Договору.

Зобов'язанням, згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Відповідно до ст. ст. 626-629 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості; зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства; договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено обов'язковість договору для виконання сторонами.

В силу положень ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Пунктом 3.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 р. «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» роз'яснено, що у господарських відносинах правочин (договір), як правило, вчиняється шляхом складання документа (документів), що визначає (визначають) його зміст і підписується безпосередньо особою, від імені якої він вчинений, або іншою особою, яка діє в силу повноважень, заснованих, зокрема, на законі, довіреності, установчих документах. Для вчинення правочинів органи юридичної особи не потребують довіреності, якщо вони діють у межах повноважень, наданих їм законом, іншим нормативно-правовим актом або установчими документами. Вирішуючи спори, пов'язані з представництвом юридичної особи у вчиненні правочинів, господарські суди повинні враховувати таке. Письмовий правочин може бути вчинений від імені юридичної особи її представником на підставі довіреності, закону або адміністративного акта. Особа, призначена повноважним органом виконуючим обов'язки керівника підприємства, установи чи організації, під час вчинення правочинів діє у межах своєї компетенції без довіреності. Припис абзацу першого частини третьої статті 92 ЦК України зобов'язує орган або особу, яка виступає від імені юридичної особи не перевищувати своїх повноважень. Водночас саме лише порушення даного обов'язку не є підставою для визнання недійсними правочинів, вчинених цими органами (особами) від імені юридичної особи з третіми особами, оскільки у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження (абзац другий частини третьої статті 92 ЦК України). Отже, позов про визнання недійсним відповідного правочину може бути задоволений у разі доведеності юридичною особою (позивачем) у суді тієї обставини, що її контрагент знав або повинен був знати про наявні обмеження повноважень представника цієї юридичної особи, але, незважаючи на це, вчинив з ним оспорюваний правочин (що не отримав наступного схвалення особи, яку представляють).

Отже. правовідносини поруки виникли між Позивачем та Відповідачем 2 на підставі Договору поруки №КК-14/4п від 05 жовтня 2012 року, що зі сторони Позивача був підписаний заступником директора ОКП «БУКОВИНА-ФАРМ» ОСОБА_10, яка діяла на підставі довіреності від 04.10.2012 року.

При цьому твердження Позивача про недійсність довіреності, про наявність обмежень повноважень ОСОБА_6, як в.о. директора ОКП «БУКОВИНА-ФАРМ» спростовуються відповіддю Департамента охорони здоров'я Чернівецької обласної державної адміністрації від 02.11.2015 р. №013/3977 , що наказом від 20.08.2012 №56-К1 «Про призначення ОСОБА_6 виконуючою обов'язки директора ОКП «Буковина-Фарм» по 20.09.2013 будь-яких обмежень повноважень керівника підприємства, визначених Статутом ОКП «Буковина-Фарм» не встановлено ( т.1, а.с. 122).

Водночас, укладення договору поруки було схвалено ОКП «БУКОВИНА-ФАРМ», як юридичною особою, яка фактично виконувала свої зобов'язання за договором поруки, сплачуючи платежі на погашення суми кредиту та процентів за його користування за позичальника ОСОБА_6

Дані обставини підтверджуються конклюдентними діями підприємства, відображеними у виписках про рух коштів по рахунку ОКП «БУКОВИНА-ФАРМ» №0964 в ПАТ «ТЕРРА- БАНК», що кореспондуються з відомостями про рух коштів по рахунку ОСОБА_6 НОМЕР_1 в ПАТ «ТЕРРА БАНК», та відповідними первинними документами (платіжними дорученнями) ОКП «БУКОВИНА ФАРМ».( т.1, а.с. 137-156)

Зібраними у матеріалах справи доказами підтверджується, що ОСОБА_6 на момент укладення спірного Договору поруки являлась керівником підприємства, призначеним власником. При цьому, положення статуту РКП «Буковина-Фарм» не містять жодних зауважень щодо меж здійснення повноважень керівником підприємства щодо видачі довіреностей.

Крім того, суд звертає увагу на те, що позовні вимоги, зокрема, ґрунтуються на твердженнях про відсутність наданих Заступнику директора ОСОБА_10 повноважень на укладання господарських договорів довіреністю № б/н від 05.10.2012 р., проте, з Договору поруки вбачається, що вказана особа при укладенні Договору діяла на підставі довіреності № б/н, виданої 04.10.2012 р.. проте довіреність не визнана недійсною і не скасована.

До цього необхідно додати лише те, що і сам кредит, який був забезпечений порукою ОКП «БУКОВИНА-ФАРМ», фактично, був взятий ОСОБА_6 з метою фінансування потреб ОКП «БУКОВИНА-ФАРМ», з тим, щоб останнє мало можливість виконати свої зобов'язання перед кредиторами, яким заборгувало за поставлену продукцію - лікарські засоби та засоби медичного призначення, продаж яких населенню є предметом діяльності Позивача.

Дані обставини в повній мірі підтверджуються тим, що ОСОБА_6, фактично, кредитні грошові кошти на руки не отримувала, і вони, в сумі 147 550 грн. (за мінусом сплачених банківських комісій з отриманої суми 150 000,00 грн.), в той же день, 05 жовтня 2012 року, на підставі Договору поворотної фінансової допомоги від 04.10.2012 року що був укладений між ОСОБА_6 і ОКП «БУКОВИНА-ФАРМ», були перераховані на поточний рахунок Позивача, та в подальшому Позивачем спрямовані на оплату отриманих від постачальників лікарських засобів.

Станом на серпень 2012 року, коли ОСОБА_6 прийняла на себе керівництво ОКП «БУКОВИНА-ФАРМ», підприємство перебувало в скрутному фінансовому становищі, та потребувало додаткового фінансування, яке не могло бути забезпечене за рахунок бюджетних коштів.

Виходячи із принципу змагальності сторін закріпленому у ст.10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 1ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановленихст. 61 цього кодексу.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги недоведеними, необґрунтованими та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, а відтак такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 6, 11, 15-16, 203, 207, 215, 509, 55-526, 533, 553, 626- 629 ЦК України, ст.ст. 3, 10, 11, 57- 60, 88, 212 - 215, 218, 294 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог Обласному комунальному підприємству «Буковина-Фарм» до ОСОБА_6 та Публічного акціонерного товариства «Терра Банк» , третя особа: Чернівецька обласна рада , про визнання недійсним договору поруки , відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення . Особи, які брали участь у

справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 19 серпня 2017 року.

СУДДЯ Л.К. ЛЕОНТЮК