Справа № 236/1694/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2017 року Краснолиманський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді - Сердюк Н.В.,

за участю секретаря - Снігирьової О.Ю,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Лиман за відсутності сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1, в інтересах якої на підставі довіреності діє ОСОБА_2, до ОСОБА_3 міської ради Донецької області, третя особа: державний нотаріус ОСОБА_3 державної нотаріальної контори ОСОБА_4, про визнання права власності в порядку спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

12 червня 2017 року ОСОБА_1, в інтересах якої на підставі довіреності діє ОСОБА_2, звернулася до суду з вказаною позовною заявою, в якій зазначила, що її дід - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 перебували у фактичних шлюбних відносинах та з 2000 року сумісно проживали в придбаному на спільні гроші будинку, розташованому за адресою: вул. Водяна, 17, с. Торське Лиманського району Донецької області. Вказаний будинок та земельна ділянка належала ОСОБА_6 на підставі договору купівлі -продажу земельної ділянки від 29.12.2003 року та договору купівлі-продажу житлового будинку від 29.12.2003 року. 07 січня 2012 року ОСОБА_6 померла. Після смерті ОСОБА_6 ОСОБА_5 звернувся у встановлений законом строк до Краснолиманської державної нотаріальної контори для прийняття спадщини. На його звернення було видано Витяг про реєстрацію в спадковому реєстрі за № 266/2012 від 03 липня 2017 року. Оскільки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в офіційному шлюбі не перебували, рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 06 червня 2013 року був становлений факт їх сумісного проживання та ОСОБА_5 визнаний спадкоємцем четвертої черги. ОСОБА_5 фактично отримав спадщину, але не встиг оформити своїх спадкових прав та отримати свідоцтво про право на спадщину, оскільки 13 жовтня 2016 року помер. Єдиною спадкоємицею ОСОБА_5 є позивач ОСОБА_1, однак вона не може отримати свідоцтво про право на спадщину після смерті свого діда, оскільки спірне майно належить ОСОБА_6 Тому позивач звернулася до суду та присить визнати за нею право власності на спадкове майно.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2, що діє на підставі довіреності від 03.04.2017 року (а.с.48) не з'явилися. 03 серпня 2017 року позивачем та представником позивача до суду подано заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять позов задовольнити (а.с.109,110).

Представник відповідача ОСОБА_3 міської ради Донецької області ОСОБА_7, що діє на підставі довіреності від 03.01.2017 року (а.с.106), в судове засідання не з'явилася, 01.08.2017 року подала заяву про розгляд справи за її відсутності, рішення по справі просила ухвалити на розсуд суду за наявними у справі документами (а.с.105).

Третя особа - Державний нотаріус ОСОБА_3 державної нотаріальної контори також в судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, рішення по справі просила ухвалити на розсуд суду (а.с.111).

В судове засідання не з'явилися всі особи, які беруть участь в справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, при цьому позивач, представник позивача та відповідача, а також третя особа заявили клопотання про розгляд справи за їх відсутності та відсутності самого позивача, перешкод для розгляду справи в судовому засіданні немає, тому суд вважає, що справу можна розглянути без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України.

Вирішуючи спір суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 згідно договору купівлі-продажу від 29 грудня 2013 року придбала будинок з надвірними спорудами та будівлями, що знаходиться за адресою: вул. Водяна, 17, с. Торське Лиманський район, Донецька область. Також згідно договору купівлі продажу від 29 грудня 2003 року ОСОБА_6 придбала земельну ділянку площею 0,2065 га кадастровий номер :02:000:0035 для будівництва та обслуговування житлового будинку, розташовану за адресою: вул. Водяна, 17, с. Торське Лиманський район, Донецька область. Вказаний житловий будинок належав на праві приватної власності ОСОБА_6, що підтверджується Витягом про державну реєстрацію прав за № 35807445 від 11 жовтня 2012 року та Витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно за № 35807620 від 11 жовтня 2012 року (а.с. 20,21).

ОСОБА_6 та спадкодавець ОСОБА_5 з 2004 року проживали однією сім"єю без реєстрації шлюбу у встановленому законом порядку за адресою: вул. Водяна, 17, с. Торське Лиманського району Донецької області, та вели спільне господарство, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Кіровської селищної ради Краснолиманського району Донецької області від 15 червня 2017 року та актом від 18.01.2012 року, засівдченим секретарем виконавчого комітету Кіровської селищної ради Краснолиманського району Донецької області (а.с. 96, 100).

07 січня 2012 року ОСОБА_6 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-НО № 593333, виданого 09 січня 2012 року Виконавчим комітетом Кіровської селищної ради Краснолиманського району Донецької області (а.с. 35).

03 липня 2012 року у встановлений законом шестимісячний строк ОСОБА_5, як єдиний спадкоємець після смерті ОСОБА_6 (а.с.64), звернувся до Краснолиманської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, того ж дня йому був виданий витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі за № 30930122 (а.с. 36, 91), однак, постановою державного нотаріуса Краснолиманської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 ОСОБА_5 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки він не надав доказів, необхідних для спадкування у відповідності до ст. 1264 ЦК України (а.с. 99).

Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 06 червня 2013 року було встановлено факт сумісного проживання однією сім"єю ОСОБА_5 та ОСОБА_6, а також ОСОБА_5 визнано спадкоємцем четвертої черги за законом на спадкове майно, що залишилося після смерті ОСОБА_6, яка померла 07 січня 2012 року (а.с. 92).

ОСОБА_5 фактично прийняв спадщину, однак свідоцтва про право на спадщину після померлої ОСОБА_6 не отримав та 13 жовтня 2016 року помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-НО № 959086, виданого 18 жовтня 2016 року ОСОБА_3 міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (а.с. 39).

Після смерті ОСОБА_5 єдиною спадкоємицею є його онука - позивач ОСОБА_1, оскільки дочка померлого, яка також є матір"ю позивача ОСОБА_8 відмовилася від прийняття спадщини у встановленому законом порядку (а.с. 64, 95).

У встановлений законом шестимісячний строк ОСОБА_1 звернулася до Краснолиманської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини (а.с. 93), однак, постановою державного нотаріуса Краснолиманської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки відсутні правовстановлюючі документи щодо належності спадкового майна спадкодавцеві (а.с. 41).

Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, які регламентують порядок набуття права власності на спадкове майно і регулюються Конституцією України, ЦК України, ЗК України та ЦПК України.

Так, згідно із ст.ст.41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Відповідно до ст.16 ЦК України встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Тобто, за змістом ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про визнання права.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч.3 ст.1222, ч.1 ст.1220 ЦК України). Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст.1216 ЦК України).

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ст.1268 ЦК України).

Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч.ч.1,3 ст.1296 ЦК України).

Згідно із ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

В силу ст.116 ЗК України, громадяни набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень.

Ст.ст.81, 131 ЗК України передбачають, що громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі прийняття спадщини, міни, дарування, ренти, успадкування та інших цивільно-правових угод.

Відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч.1 ст.1297 ЦК України).

Згідно копії спадкової справи, наданої державним нотаріусом ОСОБА_3 державної нотаріальної контори, спадкове майно як після смерті ОСОБА_6 так і після смерті ОСОБА_5 складалося із житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: вул. Водяна, 17, с. Торське, Лиманського району Донецької області. (а.с. 89-99).

Однак, з матеріалів справи вбачається, що цільовим призначенням земельної ділянки площею 0,2065 га, кадастровий номер :02:000:0035 є будівництво та обслуговування житлового будинку, який входить до спадкового майна.

В рішенні Краснолиманського міського суду Донецької області від 06 червня 2013 року судом встановлено, що правоустановлюючі документи, а саме договір купівлі - продажу будинку та земельної ділянки, що знаходяться за адресою: вул. Водяна, 17, с. Торське, Лиманського району Донецької області були оформлені на ОСОБА_6 Також, судом встановлено факт сумісного мешкання однією родиною ОСОБА_5 та ОСОБА_6 по день смерті останньої та визнано ОСОБА_5 спадкоємцем четвертої черги за законом на спадкове майно, яке залишилося після смерті ОСОБА_6, померлої 07.01.2012 року (а.с.37).

Враховуючи викладене, суд вважає що позовні вимоги ОСОБА_9 обгрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки житловий будинок та земельна ділянка, на якій він розташований, на підставі договорів купівлі-продажу правомірно належали ОСОБА_6, та які в подальшому прийняв у спадщину ОСОБА_5.

Тому, керуючись ст.ст. 15, 16, 384, 392, 1216, 1218, 1261, 1268 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1, в інтересах якої на підставі довіреності дії ОСОБА_2, до ОСОБА_3 міської ради Донецької області, третя особа: державний нотаріус ОСОБА_3 державної нотаріальної контори ОСОБА_4, про визнання права власності в порядку спадкування задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності у порядку спадкування після ОСОБА_5, померлого 13 жовтня 2016 року на спадкове майно, у вигляді житлового будинку з надвірними спорудами та будівлями, розташованого за адресою: Донецька обл., Лиманський район, с. Торське, вул.Водяна, буд. 17, загальною площею 52,7 кв.м., що належав ОСОБА_6 на підставі договору купівлі - продажу житлового будинку від 29.12.2003 року.

Визнати за ОСОБА_1 право власності у порядку спадкування після ОСОБА_5, померлого 13 жовтня 2016 року на спадкове майно, у вигляді земельної ділянки площею 0,2065 га, кадастровий номер :02:000:0035, розташованої за адресою: вул. Водяна, 17, с. Торське Лиманський район, Донецька область, яка належала ОСОБА_6 на підставі договору купівлі - продажу земельної земельної ділянки від 29.12.2003 року.

Рішення може бути оскаржено в судову палату по цивільним справам Апеляційного суду Донецької області через Краснолиманський міський суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення, а для осіб які брали участь у справі , але не були присутні у судовому засідання під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддя -