Справа № 308/3827/16-ц
У Х В А Л А

Іменем України

09 серпня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів БИСАГИ Т.Ю., ГОТРИ Т.Ю.

при секретарі СОЧЦІ І.І.

за участю апелянта ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу за поданням головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Секерні В.М. про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон громадянина України ОСОБА_1, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 15 червня 2016 року, -

встановила:

ОСОБА_1 оскаржив ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 15.06.2016, якою задоволено подання гол. держвиконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у Закарпатській області Секерні В.М. про тимчасове обмеження апелянта у праві виїзду за кордон до виконання зобов'язань, покладених виконавчими документами. Вказує на необґрунтованість подання держвиконавця та ухвали суду, оскільки власне він не є боржником у виконавчому провадженні, а докази ухилення його від виконання боргових зобов'язань, які є у Агропромислово-торгового підприємства радгосп-завод «Мукачівський», відсутні. Крім того, рахунки підприємства давно заблоковані податковою службою, обігових коштів ніяких немає, підприємство не працює, а продаж його майна, яке належить державі, на даний час неможливий в силу законодавчої заборони. Насамкінець, на час отримання копії ухвали суду (06.07.2017), апелянт вже не був керівником підприємства, оскільки був звільнений наказом від 09.03.2017 № 68-п, а в.о. директора АТП радгосп-завод «Мукачівський» був призначений Бадзелюк Петро Петрович. Просить ухвалу скасувати, у задоволенні подання - відмовити.

Заслухавши доповідь судді, пояснення апелянта ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2, які скаргу підтримали, розглянувши відповідно до ст. 305 ч. 2 ЦПК України справу у відсутність представника органу ДВС, обговоривши доводи учасників процесу, перевіривши матеріали справи, суд приходить до такого.

13.04.2014 гол. держвиконавець ВПВР УДВС ГТУЮ у Закарпатській області Секерня В.М. звернувся до суду із погодженим із начальником органу ДВС Линніком В.В. поданням про встановлення тимчасового обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за кордон - до виконання зобов'язань, покладених виконавчими документами. (а.с. 1-4). Подання мотивувалося тим, що на виконанні у органі ДВС перебуває зведене виконавче провадження № 49687526 із примусового виконання виконавчих документів про стягнення коштів з АТП РЗ «Мукачівський» на погашення заборгованості із заробітної плати, а саме: судових наказів, виданих Мукачівським міськрайонним судом: № 2н/303/100/14 від 24.02.2014 про стягнення на користь ОСОБА_6 9042,49 грн, № 2н/303/250/13 від 15.05.2013 про стягнення на користь ОСОБА_7 21346,68 грн, № 2н/92/11 від 24.01.2011 про стягнення на користь ОСОБА_8 2666,13 грн, № 2н/303/460/13 від 25.12.2013 про стягнення на користь ОСОБА_9 1999,96 грн, № 2н/303/354/13 від 22.08.2013 про стягнення на користь ОСОБА_10 13234,16 грн, усього 16 виконавчих документів по заробітній платі на суму 115056,00 грн. Загалом на виконанні перебуває 66 виконавчих документів на суму 2408573,00 грн.

Держвиконавцем вживалися заходи, спрямовані на виконання документів про стягнення коштів, про наявність заборгованості із заробітної плати керівнику підприємства було відомо, копії відповідних постанов були направлені боржнику для виконання, були зроблені запити до відповідних установ щодо наявності у боржника грошових коштів, нерухомого та рухомого майна, з'ясовано, що за боржником зареєстровані транспортні засоби, обладнання та нерухоме майно, у зв'язку з відсутністю грошових коштів на рахунках боржника прийняті рішення про накладення арешту на майно тощо. Попри вжиття держвиконавцем відповідних заходів судові рішення боржником не виконані, боржник ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовими рішеннями.

Посилаючись на ці обставини, на право ставити питання про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон щодо керівника боржника - юридичної особи, держвиконавець просив встановити тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України громадянину України ОСОБА_1 до виконання зобов'язань, покладених виконавчими документами.

У справі наявна облікова картка на зведене виконавче провадження № 49687526, виконавчі документи, на які вказував у поданні держвиконавець, відповідні постанови, що відображають виконавчі дії, в т.ч., відкриття виконавчих проваджень, розшук майна боржника (вантажних транспортних засобів 1960-80-х років випуску) (а.с. 5-26, 33). Водночас рішень держвиконавця про накладення арешту на грошові кошти та інше майно боржника, оголошення заборони його відчуження, складених держвиконавцем документів, які б фіксували неможливість звернення стягнення на майно підприємства, на відсутність майна, на яке можна було б звернути стягнення, у справі немає. 18.01.2016 держвиконавець направив запит від 15.01.2016 № 84/4-206 директору АТП РЗ «Мукачівський» ОСОБА_1 щодо надання інформації про майно і кошти підприємства, відповідних документів, на який в.о. директора підприємства ОСОБА_1 листом від 25.01.2016 № 9 надав відповідь, згідно із якою належного підприємству майна та коштів, що знаходиться в інших осіб, немає, повідомив реквізити розрахункових рахунків підприємства, а також повідомив про відсутність інших запитуваних документів та про те, що майно підприємства описувалося ОДПІ в листопаді 2014 року (а.с. 27-30).

Отже, зазначення держвиконавцем у поданні про вжиття всіх передбачених законом і можливих заходів для примусового виконання судових рішень не можна визнати таким, що повністю підтверджується наявними на час судового розгляду матеріалами. На час звернення держвиконавця із поданням та розгляду його судом першої інстанції був чинним Закон України «Про виконавче провадження» (Закон № 606-XIV), з 05.10.2016 набрав новий чинності Закон України «Про виконавче провадження» (Закон № 1404-VIII).

У процесі здійснення виконавчого провадження держвиконавець має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням (ст. 11 ч. 3 п. 18 Закону № 606-XIV, ст. 18 ч. 3 п. 19 Закону № 1404-VIII, ст. 6 ч. 1 п. 5, ч. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України»). Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України, питання про тимчасове обмеження керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень вирішується судом за поданням держвиконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби. Предметом доказування при вирішенні подання є саме факт (факти) умисних винних дій, спрямованих на ухилення боржника від виконання зобов'язань за умови об'єктивної спроможності божника виконувати зобов'язання, відсутності перешкод для цього. У даному випадку йдеться про такі дії, що вчиняються керівником боржника - юридичної особи з метою ухилення від виконання зобов'язань цією юридичною особою, наприклад, приховування майна, коштів, документів, порушення умов щодо арешту майна та заборони його відчуження, створення інших перешкод для виконання рішення.

Тим часом, у поданні держвиконавця не наведено обґрунтування щодо конкретних дій ОСОБА_1 як керівника боржника - юридичної особи, спрямованих на ухилення від виконання судових рішень, не подано відповідних доказів, оскільки документи, що перераховані у поданні та додані до нього, такими доказами не є. При апеляційному розгляді справи встановлено, що доказів вчинення ОСОБА_1 дій, спрямованих на ухилення АТП РЗ «Мукачівський» від виконання зобов'язань, покладених на нього судовими рішеннями, у справі немає. Не обґрунтував такими доказами свою ухвалу від 15.06.2016 (а.с. 45-46) і суд першої інстанції, який замість цього тільки відтворив зміст подання, процитував окремі положення законодавства та зробив голослівний висновок про ухилення боржника від сплати боргу, проте, не навів жодних обставим, які б свідчили про вчинення конкретних винних дій керівником підприємства. Суд не дав оцінки наявним у справі доказам і матеріалам в їх сукупності, тоді як такі матеріали, що надані держвиконавцем, вказують на виконання ОСОБА_1 як керівником підприємства вимог держвиконавця, надання інформації тощо.

Доводи апелянта про те, що суд порушив вимоги закону і не вмотивував належним чином свого рішення заслуговують на увагу. Сама по собі наявність у юридичної особи заборгованості за виконуваним судовим рішенням, діяльність якої, до того ж, обмежена чи заблокована внаслідок дій державних органів, спрямованих на стягнення з підприємства встановленим порядком боргів, за відсутності інших відповідних доказів не свідчить про ухилення боржника від виконання зобов'язання та не є підставою для обмеження у праві виїзду її керівника за межі України. Посилання на процесуальні норми та на Закони України «Про виконавче провадження» і «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» хоч і відповідають характеру вирішуваного питання, проте, не є достатнім обґрунтуванням для обмеження громадянина України у праві виїзду за кордон. Крім того, за вищенаведених обставин обмеження керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за кордон не досягає мети, із якою вирішується таке питання, а саме - реального виконання судових рішень. З урахуванням же доданого до апеляційної скарги наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України від 09.03.2017 № 68-п, відповідно до якого ОСОБА_1 звільнено від виконання обов'язків директора АТП РЗ «Мукачівський» і новим в.о. директора призначено Бадзелюка П.П. (а.с. 54), обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за кордон не може більше пов'язуватися із процедурою виконання відповідних судових рішень, для такого обмеження зникла будь-яка підстава. Тож існування цього обмеження щодо ОСОБА_1 позбавлене правової підстави, практичного змісту та порушує права особи.

Відтак, з урахуванням положень ст.ст. 10, 11, 57-60 ЦПК України, вимог ст.ст. 212-215 цього Кодексу щодо законності і обґрунтованості судового рішення, суд першої інстанції не мав належних і достатніх підстав для задоволення подання держвиконавця, тому ухвалу, яка не відповідає вимогам закону, слід на підставі ст. 312 ч. 1 п. 2 ЦПК України скасувати, у задоволенні подання - відмовити.

Керуючись ст. 307 ч. 2 п. 2, ст. 312 ч. 1 п. 2, ст.ст. 314, 315 ЦПК України, колегія суддів -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 15 червня 2016 року скасувати, у задоволенні подання головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Секерні В.М. про тимчасове обмеження у праві виїзду громадянина України ОСОБА_1 за кордон - відмовити.

Стягнути з Відділу ПВР УДВС ГТУЮ у Закарпатській області на користь ОСОБА_1 у відшкодування сплаченого судового збору 320,00 грн.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді