Справа № 161/4288/17
Провадження № 2/161/1980/17
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

21 липня 2017 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючої судді Гриня О.М.

при секретарі Муригіній А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної-особи підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживача , --

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до відповідача фізичної-особи підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживача. Позов обґрунтовує тим, що 20 лютого 2017 року відповідач шляхом обману та зловживання її довірою заволоділа належними їй коштами в розмірі однієї тисячі гривень. Вказує, що представники відповідача застосували до неї психологічний тиск та переконали її підписати договір на виготовлення балконної рами з ПВХ конструкції. Згідно умов даного договору вона доручила відповідачу (виконавцю) організувати роботи по виготовленню та передачі у власність ПВХ конструкцій, вартість виробів складає 7240,00 грн., а завдаток 1000 грн. Також зазначає, що вона 22 лютого 2016 року звернулась до відповідача з заявою про розірвання договору та повернення завдатку, однак їй було відмовлено. Вважає, що укладений нею договір необхідно розірвати в звязку з відмовою відповідача вносити у нього зміни.

З огляду на наведене та підставі Закону України «Про захист прав споживачів» просить договір від 20 лютого 2017 року №ВD-101, укладений між нею та відповідачем розірвати, стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на її користь завдаток в сумі 1000 грн., стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на її користь додатково розмір завдатку в сумі 1000 грн., стягнути фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на її користь 5000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Позивач ОСОБА_1 в судові засідання не зявлялась, заявою від 30 червня 2017 року представник позивача адвокат ОСОБА_3 просив розгляд справи здійснювати без його участі, позов підтримав, не заперечував щодо заочного розгляду справи. Разом з тим, представником позивача надано письмові пояснення, в яких зазначено, що 20 лютого 2017 між сторонами укладено договір про виконання робіт з виготовлення та встановлення металопластикових конструкцій за цінами виробника. В присутності позивача працівники відповідача здійснили відповідні заміри балкона в її квартирі. В силу того, що позивач є людиною похилого віку та погано бачить, то вона погодилась з їхніми замірами та надала завдаток в сумі 1000 грн. В подальшому вияснилось, що загальна площа виробу вирахувана неправильно, не вказана специфікація фурнітури, що є істотними умовами. Вважає такі дії відповідача шахрайськими, що дає підстави для розірвання договору та повернення сплаченого завдатку позивачу. Внаслідок неправомірних дій відповідача щодо введення її в оману при укладенні договору, остання зазнала душевних хвилювань та моральних страждань.

Відповідач фізична-особа підприємець ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася, хоча належним чином повідомлялася судом про час, дату та місце розгляду справи.

Відповідно до ст. 224 ч. 1 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

За погодженням позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України.

Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.197 ЦПК України.

Дослідивши та оцінивши представлені в справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що в позові слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що 20 лютого 2017 року між ОСОБА_1 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 укладено договір Індивідуальний номер замовлення №ВD-101 (далі - Договір) (а.с.3-4).

Згідно п. 1.1 ОСОБА_4, укладеного між ОСОБА_1, як замовником, та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2, як виконавцем, визначено, що замовник доручає, а виконавець зобов'язується організувати роботи по виготовлення та передачі у власність ПВХ конструкцій за розцінками виконавця. Пунктом 1.2 ОСОБА_4 встановлено, що замовник зобов'язується оплатити і прийняти готові Вироби і роботу відповідно до умов ОСОБА_4. Вартість виробів становить 7240 грн. 00 коп., завдаток 1000 грн., борг «до передачі у власність» - 6240 грн. Відповідно до п. 3.3. та п. 3.3.1. Замовник зобов'язується сплатити вартість Виробів, що становить 7240 грн. Борг «до передачі у власність» повинен бути виплачений Замовником не пізніше 5 днів з дня внесення завдатку.

Згідно пункту 3.4. після виконання п. 3.3., виконавець зобов'язується передати у власність Замовника виготовлені конструкції у продовж 50 робочих днів з моменту виплати повної вартості виробів. Пункт 4.1. прописує, що при внесенні Замовником завдатку і подальшим невиконанням п.3.3. чи п. 3.3.1. ОСОБА_4, завдаток Замовнику не повертається (а.с.4).

Відповідно до п. 7.6 ОСОБА_4, замовник повідомлений про неможливість розірвання даного договору відповідно до додатку №3 до Постанови КМУ від 19 березня 1994 року №172, яким затверджений перелік товарів належної якості, що не підлягають обміну (поверненню). Відповідно до даного переліку, скло нарізане або розкроєне під розмір, визначений покупцем (замовником) обміну (поверненню) не підлягає. ПВХ конструкції, виготовлені на замовлення та під розмір замовника, враховуючи зміст ст. 184 ЦК України, є річчю, визначеною індивідуальними ознаками (а.с.4).

Згідно представленої позивачем копії товарного чеку від 20 лютого 2017 року нею сплачено 1000 грн. завдатку на виконання умов ОСОБА_4 (а.с.2).

Згідно ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовник), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Поняття договору побутового підряду визначено в ст. 865 ЦК України, згідно якої за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір побутового підряду є публічним договором. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів.

Стаття 875 ЦК України визначає поняття договору будівельного підряду: за договором будівельного підряду підрядник зобов'язується збудувати і здати у встановлений строк об'єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов'язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов'язок не покладається на підрядника, прийняти об'єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх. Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов'язаних з місцезнаходженням об'єкта. До договору будівельного підряду застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом

Таким чином, судом встановлено, що позивач уклала з відповідачем договір, який є різновидом договору побутового підряду, згідно якого відповідач зобов'язувався організувати роботи по виготовленню та по передачі позивачу у власність ПВХ конструкцій, узгодивши умови виконання такого договору, зокрема: загальну вартість виробів, суму завдатку, передбачивши обов'язок відповідача передати у власність позивача виготовлені конструкції лише після сплати усієї вартості виробів, при цьому, відповідач на виконання умов договору отримав завдаток в розмірі 1000 грн.

У відповідності до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, при чому зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору.

Згідно із ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, розірвання договору, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

З наявної в матеріалах справи відповіді фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 від 28 лютого 2017 року вбачається, що позивач зверталась до неї з заявою про розірвання ОСОБА_4 та повернення суми завдатку. За змістом даної відповіді позивачу повідомлено про неможливість розірвання ОСОБА_4 в односторонньому порядку відповідно до п. 7.6 ОСОБА_4, а також з огляду на те, що умови ОСОБА_4 виконуються в повному обсязі, суттєві причини для зміни чи розірвання договору відсутні, індивідуальне замовлення зареєстроване та перебуває на виконанні (а.с.5).

Виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців підтверджує реєстрацію в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців про проведення державної реєстрації 19 липня 2016 року (номер запису 2 589 000 0000 003675) Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, назва виду господарської діяльності згідно КВЕДу: роздрібна торгівля залізними виробами, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами в спеціалізованих магазинах.

Як на підставу розірвання ОСОБА_4 сторона позивача зазначає, що при укладенні ОСОБА_4 відповідач навмисно ввела її в оману, застосувавши психологічний тиск, а також не надала їй, як споживачу, повну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію.

Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

За положеннями ч.1, ч.6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Правочини, здійсненні з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Аналізуючи зазначені норми Закону, вбачається, що навмисне введення сторони правочину в оману щодо обставин договору, які мають істотне значення, є підставою для визнання такого договору недійсним, а не для його розірвання.

Крім того, всупереч вимогам ст.ст. 10, 60 ЦПК України, позивачем не надано жодного доказу того, що Договір укладено нею під впливом обману з боку відповідача, як і не надано доказів на підтвердження факту використання відповідачем фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 нечесної підприємницької практики під час укладення з позивачем ОСОБА_4 побутового підряду №ВD-101.

В письмових поясненнях представник позивача вказує, що після укладення його довірителькою ОСОБА_4, зясувалося, що загальна площа виробу підрахована не правильно, а саме замість 2,8 кв.м зазначено 4,96 кв.м., не вказана специфікація фурнітури та схема розміщення ручок, а тому, на його думку, такі дії відповідача є шахрайським та мають слугувати підставою для розірвання ОСОБА_4.

Суд не погоджується з такими доводами, оскільки відповідно до ст. 891 ЦК України підрядник відповідає за недоліки проектно-кошторисної документації та пошукових робіт, включаючи недоліки, виявлені згодом у ході будівництва, а також у процесі експлуатації об'єкта, створеного на основі виконаної проектно-кошторисної документації і результатів пошукових робіт. У разі виявлення недоліків у проектно-кошторисній документації або в пошукових роботах підрядник на вимогу замовника зобов'язаний безоплатно переробити проектно-кошторисну документацію або здійснити необхідні додаткові пошукові роботи, а також відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.2 ст.652 ЦК України, якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Разом з тим, позивачем не був доведений факт одночасного існування всіх чотирьох умов для розірвання договору, передбачених ч.2 ст. 652 ЦК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі №6-167цс13 від 19 лютого 2014 року.

Відповідно до вимог ст. 611 ЦК України в разі порушення зобовязань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Враховуючи, що позивачем не доведено наявності моральної шкоди, не надано доказів її завдання, та не доведено причино-наслідковий зв'язок між діями відповідача та заподіянням внаслідок цих дій моральної шкоди позивачу, отже, правові підстави для відшкодування моральної шкоди відсутні.

За вищенаведеного, суд вважає, що позивачем ОСОБА_1 недоведено належними засобами доказування позовні вимоги щодо захисту прав споживача при укладенні договору з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 на організацію роботи по виготовленню і передачі у власність ПВХ конструкції, її позов є необґрунтованим, а тому задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, ч.3 ст. 209, 212, 213, 215 ЦПК України, ст.ст. 525, 526, 530, 610, 611, 651 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до фізичної-особи підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживача - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте Луцьким міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги на рішення суду. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду О.М. Гринь