Справа №642/2267/16-ц
Провадження №2п/642/42/17
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2017 року м. Харків

Ленінський районний суд м. Харкова у складі: головуючого судді Скляренка С.О., за участю секретаря Антоненко Н.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення від 21 квітня 2017 року у справі за позовом Харківської міської ради до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, - Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, керівник Харківської місцевої прокуратури №4, про визнання спадщини відумерлою та передачу нерухомого майна у комунальну власність територіальної громади м. Харкова, -

ВСТАНОВИВ:

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 21 квітня 2017 року позов Харківської міської ради до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, - Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, керівник Харківської місцевої прокуратури №4, про визнання спадщини відумерлою та передачу нерухомого майна у комунальну власність територіальної громади м. Харкова був задоволений повністю, вирішено: визнати відумерлою та передати територіальній громаді м. Харкова в особі Харківської міської ради спадщину, яка відкрилась 27.01.2007 після смерті ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та складається з 1/2 частини житлового будинку по вул. Озерянська (колишня Муранова), 54 у м. Харкові, загальною площею 60,2 кв.м., житловою - 29,9 кв.м., а також надвірних будівель - літ.«Б» - сарай, літ.«3»-льох, літ.«В», «Е» - вбиральня, №1,4 - огорожа, №2,3 хвіртка.; передати відумерлу спадщину - квартиру № 24 по вул. Чоботарській, 15/17 в м. Харкові до комунальної власності територіальної громади м. Харкова в особі Харківської міської ради.

22 травня 2017 року до суду звернувся представник відповідача ОСОБА_1 з заявою, в якій прохав скасувати вищезазначене заочне рішення і призначити справу до розгляду в загальному порядку.

В обґрунтування поданої заяви як на підставу для перегляду заочного рішення представник відповідача посилався на те, що відповідач ОСОБА_1 не була повідомлена про розгляд справи, не мешкає у м. Харкові, не має звязку зі своїми представниками, що позбавило її можливості прийняти участь у вирішенні справи по суті та висловити свою думку, а крім того, має намір вдруге звернутися до суду із самостійним позовом про визнання за собою права власності на спадщину після сестри, оскільки першого разу її позов був повернутий як неподаний.

Сторони та їх представники в судове засідання не зявилися, належним чином були сповіщені про дату та час розгляду заяви, причини неявки суду невідомі.

Неявка зазначених осіб відповідно до ч. 1 ст. 231 ЦПК України не перешкоджає розгляду заяви.

Суд, вивчивши матеріали заяви про перегляд заочного рішення, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про те, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 228 ЦПК України, заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Згідно положень ст. 229 ЦПК України, у заяві про перегляд заочного рішення повинно бути зазначені, зокрема: обставини, що свідчать про поважність причин неявки в судове засідання і неповідомлення їх суду, і докази про це; посилання на докази, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення проти вимог позивача.

Відповідно до ст. 232 ЦПК України, заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з'явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, зі змісту ст. 232 ЦПК України випливає, що скасування заочного рішення судом, що його ухвалив, можливе у випадку встановлення судом одночасно двох обставин: відповідач не з'явився в судове засідання, в якому ухвалено заочне рішення, та не повідомив про причини неявки з поважних причин; докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачу ОСОБА_1 завчасно були направлені копія ухвали про відкриття провадження у справі, позовна заява з додатками, судова повістка про виклик в судове засідання за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача, яка, зокрема зазначена і у заяві про перегляд заочного рішення (поштові повідомлення на а.с. 59, 68, 96). Крім того, відповідач надав довіреність на представлення її інтересів адвокату ОСОБА_6 та ОСОБА_2, які зявлялися в судові засідання, однак в судове засідання 21.04.2017, коли справа була розглянута по суті, жодна з них не зявилася. Представник відповідача - ОСОБА_2 була повідомлена про дату та час слухання справи на 21.04.2017 на 14-00 годину, про що свідчить її підпис в явочному листі (а.с. 119).

Отже, судом дотримані вимоги статей 74-77 ЦПК України щодо порядку виклику відповідача в судове засідання.

Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.

Вказана справа на момент ухвалення оскаржуваного рішення знаходилася в провадженні вже рік, що суперечить вимогам ст.. 157 ЦПК України, при цьому слухання неодноразово відкладалося за клопотанням представників відповідача ОСОБА_1

У звязку з викладеним при заочному розгляді вказаної вище справи, суд обмежився доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч. 1 ст. 224 ЦПК України.

Таким чином, посилання відповідача ОСОБА_1 як на підставу скасування заочного рішення фактично зводяться до того, що їй не було відомо про дату та час розгляду справи, і вона має намір вдруге звернутися до суду з позовом про визнання за нею спадщини, що в розумінні положень ст. 232 ЦПК України не є підставою для скасування заочного рішення, адже судом вже надано оцінку наявним у справі доказам, а нових доказів суду не надано.

Враховуючи, що заявником не наведено істотних обставин, які мають значення для вірного вирішення спору, не надано належних та достатніх доказів в обґрунтування поданої заяви, а фактично представник відповідача ОСОБА_2 обмежилася лише загальним посиланням на неналежне повідомлення про дату та час судового засідання, суд вважає що в задоволенні даної заяви слід відмовити повністю.

Керуючись ст.ст. 231, 232 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення від 21 квітня 2017 року у справі за позовом Харківської міської ради до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, - Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, керівник Харківської місцевої прокуратури №4, про визнання спадщини відумерлою та передачу нерухомого майна у комунальну власність територіальної громади м. Харкова залишити без задоволення.

Розяснити, що відповідно до ч. 4 ст. 231 ЦПК України заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С.О.Скляренко