Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Є.У. № 336/4996/16-ц Головуючий у 1-й інстанції: Щаслива О.В.
Провадження № 22-ц/778/1408/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Трофимової Д.А.,

Суддів: Крилової О.В.,

ОСОБА_2,

За участю секретаря: Бєлової А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 01 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу.

У березні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з уточненим у подальшому зустрічним позовом до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22 серпня 2016 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу та зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя розєднано в самостійні провадження (а.с. 60).

ОСОБА_4 посилалася на те, що перебувала з ОСОБА_3 в зареєстрованому шлюбі з 25.06.2010 року. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Під час перебування у шлюбі подружжя придбали автомобіль Богдан 21140, державний номер НОМЕР_1, вартістю 50 000 грн., яким користується відповідач. Також, у відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк» на імя ОСОБА_3 відкрито рахунок, на якому зберігаються грошові кошти.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просила суд здійснити поділ спільного сумісного майна подружжя:

- виділити відповідачу автомобіль Богдан 21140, державний номер НОМЕР_1, вартістю 50 000 грн., а їй грошову компенсацію його вартості в розмірі 1/2 частини;

- вкладу у ПАТ КБ «ПриватБанк» на імя ОСОБА_3, визнавши за позивачем право власності на 1/2 його частину (а.с. 23-24).

У лютому 2017 року ОСОБА_4 уточнила позовні вимоги, зазначала, що у період шлюбу сторонами був придбаний автомобіль Богдан 21140, державний номер НОМЕР_1, вартістю 100 000 грн., яким користується відповідач. Також, у відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк» відкрито рахунок на імя ОСОБА_3, на якому зберігаються грошові кошти. Сторони узгодили, що вартість автомобіля Богдан 21140 становить 100 000 грн., а вклад в ПАТ КБ «ПриватБанк» складає 99 041,43 грн. 19.02.2016 року ОСОБА_3 отримав вказану суму вкладу в ПАТ КБ «ПриватБанк».

Уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_4 просила суд, з урахуванням положень ч. 3 ст. 70 СК України, здійснити поділ спільного сумісного майна подружжя:

- виділити їй автомобіль Богдан 21140, державний номер НОМЕР_1, вартістю 100 000 грн.;

- виділити відповідачу вклад у ПАТ КБ «ПриватБанк» на імя ОСОБА_3 в сумі 99 041,43 грн. (а.с. 126).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 01 лютого 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Поділено майно, набуте ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в період перебування у шлюбі.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на автомобіль БОГДАН 21140, 2014 року випуску, кузов № НОМЕР_2, державний номер НОМЕР_1.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на грошові кошти у сумі 99 041,43 грн., які зберігалися на банківському рахунку за депозитним договором SAMDNFD301 в ПАТ КБ «ПриватБанк».

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судовий збір в сумі 551,20 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову та визнати, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, але на кошти відповідача, належить останньому особисто на праві приватної власності.

Заслухавши у судовому засіданні доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

На підставі п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, або змінити рішення.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Згідно ч. 2 ст. 314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового або зміни рішення.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив із того, що сторонами за час шлюбу було придбане вищевказане майно, яке належить їм на праві спільної сумісної власності, та яке підлягає поділу наступним чином: за ОСОБА_4 слід визнати право власності на автомобіль, а за ОСОБА_3 - право власності на грошові кошти у сумі 99 041,43 грн., які зберігалися на банківському рахунку за депозитним договором в ПАТ КБ «ПриватБанк».

Проте, з такими висновками суду повністю погодитись не можна з наступних підстав.

Так, статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Майном як особливим обєктом вважається окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обовязки (частина перша статті 190 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 61 СК України обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

За ч. 1 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними.

Згідно з роз'ясненнями, що містяться в п.п. 23, 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо.

Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК.

У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

При вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК).

Рішення суду повинно містити мотиви та обґрунтування відступу від засади рівності часток подружжя у їхньому спільному майні.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 3 ст. 70 СК України в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Згідно зі ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

З наведених норм законодавства випливає, що набуте під час шлюбу за спільні кошти подружжя або внаслідок їхньої спільної праці майно набуває статусу спільної сумісної власності подружжя.

Виключення з цього правила становить майно, яке в силу ч. 1 ст. 57 СК України визнається особистою приватною власністю дружини, чоловіка, зокрема: майно, набуте дружиною, чоловіком за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

За розясненнями пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто.

Враховуючи зміст згаданих норм закону та розяснень постанови Пленуму Верховного Суду України, для набуття майном статусу особистої приватної власності чоловіка або дружини необхідно встановлення факту набуття цього майна, за кошти, що належали особисто одному з подружжя.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 25.06.2010 року (а.с. 9).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22 серпня 2016 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 розірвано. Рішення набрало чинності 02 вересня 2016 року.

Від шлюбу сторони мають малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 10), який проживає з позивачем.

Відповідно до договору купівлі-продажу автомобіля № 09-08 від 22.09.2014 року ТОВ «Капітал-Авто» продало, а ОСОБА_3 купив автомобіль БОГДАН 21140-88-4, кузов № НОМЕР_2, за 119 000 грн. (а.с. 103).

Згідно відповіді на запит суду з регіонального сервісного центру в Запорізькій області МВС України № 31/8997 від 15.04.2016р., за ОСОБА_3 зареєстрований транспортний засіб БОГДАН 21140, 2014 року випуску, кузов № НОМЕР_2, державний номер НОМЕР_1 (а.с. 68).

Як видно з відповіді на запит суду з ПАТ КБ «ПриватБанк» на імя ОСОБА_3 в ПАТ КБ «ПриватБанк відкрито пять депозитних рахунків, договори на обслуговування яких укладені в період часу з вересня 2013 року по серпень 2015 року (а.с. 72), а договір SAMDNFD301 банківського рахунку, з якого 19 лютого 2016 року знята грошова сума в розмірі 99 041 грн. 43 коп., укладений 11 серпня 2015 року (а.с. 72, 109).

Отже, вищевказане майно транспортний засіб БОГДАН 21140, 2014 року випуску, кузов № НОМЕР_2, державний номер НОМЕР_1, та грошові кошти в розмірі 99 041 грн. 43 коп. є спільною сумісною власністю подружжя та підлягають поділу.

Як пояснила у засіданні апеляційного суду ОСОБА_4, вона бажає отримати грошову компенсацію в розмірі 100 000 грн.

Колегія суддів, враховуючи згоду ОСОБА_4 на отримання грошової компенсації, а також те, що автомобіль є неподільною річчю, якою користується відповідач, останній має посвідчення водія на керування категорією транспортних засобів, до якої відноситься спірний автомобіль, вважає за доцільне при поділі майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, залишити за ОСОБА_3 право власності на автомобіль БОГДАН 21140, державний номер НОМЕР_1, стягнувши з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 50 000 грн., оскільки сторони визнають, що вартість автомобіля становить 100 000 грн.

Крім того, як зазначалося вище, грошові кошти в розмірі 99 041 грн. 43 коп. є спільною сумісною власністю подружжя та підлягають поділу, кожному з подружжя належить по 49 520,72 грн. (99 041,43 грн. : 2).

19.02.2016 року відповідач отримав вказану грошову суму та віддав її своєму батькові, отже, використав грошову суму на свій розсуд проти волі іншого з подружжя та не в інтересах сім'ї, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 49 520,72 грн.

Таким чином, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 слід стягнути 99 520,72 грн. (50 000 грн. + 49 520,72 грн.).

Підстав для відступу від рівності часток в силу ч. 3 ст. 70 СК України колегією суддів не встановлено.

Доводи апеляційної скарги про те, що транспортний засіб БОГДАН 21140 та грошові кошти в розмірі 99 041 грн. 43 коп. є особистою приватною власністю ОСОБА_3 спростовані під час апеляційного розгляду справи.

Так, 15 вересня 2011 року ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_6 в борг кошти в розмірі 200 000 грн., що підтверджує копією розписки (а.с. 104).

Як пояснив відповідач у суді першої інстанції, отримання зазначеної суми сталося у вересні 2011 року, після продажу батьком належної йому квартири, який відбувся у серпні 2011 року. Гроші брав для запровадження власної підприємницької діяльності з ремонту транспортних засобів, оскільки він має досвід в цій сфері діяльності і потяг до цієї роботи, працюючи за трудовим договором слюсарем з ремонту автомобілів в ТОВ «Умвельт-Запоріжжя». Розвити власний бізнес не сталося можливим, тому на батькові кошти позивач купив спірний автомобіль, а залишок у сумі 80 000 грн. поклав на депозитний рахунок у банку.

Проте, як видно з наданих апеляційному суду довідки з міста роботи ОСОБА_3, копії трудової книжки останнього, індивідуальних відомостей про застраховану особу з Пенсійного фонду України стосовно ОСОБА_3 (до укладення шлюбу - Глотко) О.Г. обидва з подружжя отримували дохід під час шлюбу, а відсутність самостійного заробітку у позивача протягом півтора року зумовлена необхідністю догляду за дитиною після її народження.

Отже, колегія вважає доведеним факт набуття майна (транспортного засобу БОГДАН 21140 та грошових коштів в розмірі 99 041 грн. 43 коп.) за час шлюбу та факт того, що джерелом набуття майна є спільні сумісні кошти та спільна праця подружжя.

За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналогічним чином питання обов'язків доказування і подання доказів регулює ст. 60 ЦПК України, за якою кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За ст. 11 ЦПК України про диспозитивність цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Виходячи з цих положень закону, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України.

Проте, належних доказів на підтвердження того, що транспортний засіб та грошові кошти в розмірі 99 041 грн. 43 коп. є особистою приватною власністю, ОСОБА_3 ані суду першої, ані апеляційної інстанції, які б апеляційний суд міг дослідити в порядку ч. 2 ст. 303 ЦПК України, не надав.

Зважаючи на викладене, за наслідками апеляційного розгляду справи колегія суддів вважає, що в порядку поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, слід залишити за ОСОБА_3 право власності на автомобіль та стягнути з останнього на користь ОСОБА_4 99 520,72 грн. Також, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 підлягає стягненню сплачений нею судовий збір в сумі 551,20 грн. (а.с. 22).

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 01 лютого 2017 року у цій справі скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту:

Позов ОСОБА_4 задовольнити частково.

Поділити майно, набуте ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в період перебування у шлюбі.

Залишити за ОСОБА_3 право власності на автомобіль БОГДАН 21140, 2014 року випуску, кузов № НОМЕР_2, державний номер НОМЕР_1.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 99 520 (девяносто девять тисяч пятсот двадцять) грн. 72 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судовий збір в сумі 551 (пятсот пятдесят одна) грн. 20 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: