Справа № 640/2129/15-ц
16 серпня 2017 року Київський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді - Ніколаєнко І.В.,
при секретарі Газіній О.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова Компанія «Автофінанс», в особі Харківської філії ТОВ «Лізінгова Компанія «Автофінанс», про захист прав споживачів, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів, -
Позивач звернувся до суду з позовом, який в подальшому доповнив, до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛізинговаКомпанія «Автофінанс», в особі Харківської філії ТОВ «ЛізинговаКомпанія «Автофінанс» про захист прав споживачів, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що 28 лютого 2014 року між ним та товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова Компанія «Автофінанс» (далі - ТОВ «ЛК «Автофінанс») укладено договір № 009649 фінансового лізингу з додатками згідно із яким предметом лізингу є трактор МТЗ-892 Білорус. Відповідно до умов договору відповідач бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу у власність та передати предмет лізингу у користування позивачу на строк та на умовах, передбачених договором. Позивачем, на виконання умов договору, у період з 3 березня 2014 року по 2 квітня 2014 року сплачено на рахунок відповідача авансовий платіж та комісію за передачу предмета лізингу в розмірі 99 тис. грн. Зазначає, що умови укладеного договору є несправедливими, не відповідають загальним засадам цивільного законодавства про справедливість, добросовісність розумність, та вказаний договір, з урахуванням положень ч. ч. 5, 6 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», є недійсним та таким, що не створює правових наслідків, а тому відповідач повинен повернути одержані кошти, як безпідставно набуті. Таким чином, просив позов задовольнити.
Позивач у судове засідання не з'явився, надав суду заяву, якою просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та розглянути справу у його відсутність.
Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи повідомлявся, причини неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності суду не надав.
Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Відповідно до ст. 224 ЦПК України суд за згодою позивача вважає можливим ухвалити заочне рішення.
Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав.
28 лютого 2014 року, відповідачем прийнято зобов'язання передати позивачу у лізинг трактор МТЗ-892 Білорус, вартістю згідно із додатком № 1 165 тис. грн, авансовий платіж визначено у розмірі 50 % вартості предмета, що складає 82 500 грн та погашення щомісячними внесками у розмірі 6 875 грн. Також установлено платежі у розмірі 16 500 грн, що складає 10 % вартості предмета лізингу за його організацією та 3 % - 4 950 грн за його передачу. Строк договору встановлено з моменту підписання договору до повного виконання зобов'язань, але не більше 78 календарних місяців. Також додатком № 2 до договору встановлені сукупна вартість предмета лізингу, 5 % комісії та 60 місяців лізингу.
Згідно із витягом по рахунку позивача з 3 березня по 12 квітня 2014 року ним у якості авансового платежу траншами сплачено 99 тис. грн, а 13 жовтня 2014 року 30 200 грн доплати відповідно до заміни предмета лізингу. Предмет лізингу замінено та замість трактора МТЗ-892 Білорус ОСОБА_1 передано у якості предмета лізингу автомобіль Seat Ibiza без зміни стосовно цього предмета договору.
Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг».
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.
Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною.
Так, за змістом частини п'ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір.
Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (ч. 6 ст. 18 Закону).
Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.
Аналізуючи норму статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.
Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (п. п. 2,3 ч. 3 ст. 18 Закону «Про захист прав споживачів»); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірвання або невиконанням ним договору (п. 4 ч. 3 ст. 18 Закону).
За змістом ст. 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодежувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу.
Крім того, згідно п. 4 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.
Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (п. 11-1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).
Відповідно до частини першої ст. 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.
Відповідно до ч. 2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.
Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до ст. 628 ЦК України.
Згідно ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.
Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.
Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року № 6-2766цс15, від 11 травня 2016 року № 6-65цс16, від 8 червня 2016 року № 6-330цс16, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.
Крім того, згідно з п.4 ч.1 ст.34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб, може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.
Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (п.111 ст.4 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).
Відповідно до ч.1 ст.227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.
В матеріалах справи відсутні відомості про наявність у відповідача на момент укладення спірного договору ліцензії для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб.
Виходячи в вищевикладеного, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1
Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, а саме з відповідача на користь позивача стягуються витрати по оплаті судового збору.
На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 215, 220, 227, 799, 806, 808 ЦК України, ст.ст. 11, 79, 88, 197, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова Компанія «Автофінанс», в особі Харківської філії ТОВ «Лізінгова Компанія «Автофінанс», про захист прав споживачів, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів- задовольнити повністю.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1985 /одна тисяча девятсот вісімдесят пять/ гривень 83 коп.
Відповідачем, який не приймав участі у розгляді справи, протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення, відповідно до вимог ст. 229 ЦПК України.
Заочне рішення може бути оскаржене іншими особами, які брали участь у розгляді справи до апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги. Іншими особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя І.В. Ніколаєнко