Справа № 720/500/17
Провадження № 2-з/720/9/17
УХВАЛА

про відмову у забезпеченні позову

16 червня 2017 року Новоселицький районний суд Чернівецької області

в складі: головуючого судді Ляху Г.О.

з участю секретаря Факащук А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Новоселиця заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до Костичанівської сільської ради Новоселицького району Чернівецької області, третьої особи без самостійних вимог ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, посилаючись на те, що в провадженні суду перебуває цивільна справа за її позовом до Костичанівської сільської ради Новоселицького району, третьої особи без самостійних вимог ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно, а саме домоволодіння, яке розташоване по вул. Центральна, № 192 в с. Новоїванківці Костичанівської сільської ради Новоселицького району. На даний час право власності на домоволодіння зареєстровано за ОСОБА_2 та побоюючись того, що остання може розпорядитись ним, просив заборонити його відчуження.

Сторони в судове засідання не зявились, що відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України не є перешкодою для розгляду даної заяви.

Суд, вивчивши заяву та додані до неї матеріали, приходить до висновку, що в її задоволенні слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 152 ЦПК України одним з видів забезпечення позову є встановлення заборони вчиняти певні дії.

Як вбачається у Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року № 9, розглядаючи заяву про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з"ясувати обсяг позовних вимог, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовними вимогами.

Судом встановлено, що в провадженні Новоселицького районного суду перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Костичанівської сільської ради Новоселицького району, третьої особи без самостійних вимог ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно, в якому позивачка просить визнати за нею в порядку спадкування право власності на домоволодіння, яке розташоване по вул. Центральна, № 192 в с. Новоїванківці Костичанівської сільської ради Новоселицького району.

24 травня 2012 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку, відповідно до умов якого ОСОБА_3 продала ОСОБА_2 свій будинок, який розташований по вул. Центральна, № 192 в с. Новоїванківці Костичанівської сільської ради Новоселицького району.

27 грудня 2013 року ОСОБА_3 заповіла позивачу ОСОБА_1 належній їй житловий будинок із земельною ділянкою, які розташовані по вул. Центральна, № 192 в с. Новоїванківці Костичанівської сільської ради Новоселицького району.

06 березня 2014 року ОСОБА_3 померла.

Рішенням Новоселицького районного суду від 14 грудня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 07 лютого 2017 року, вказаний договір купівлі-продажу, укладений 24 травня 2012 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2., був визнаний недійсним.

Частиною 1 статті 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, а відповідно до ч. 1 ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 13 червня 2012 року у справі № 6-54цс12, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

За вказаних обставин, формальна реєстрація права власності на підставі договору купівлі-продажу, який визнаний судом недійним, фактично не може бути підставою для відчуження спірного домоволодіння, а тому заявлена вимога про забезпечення позову є безпідставною.

Згідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року, ухвали про відмову у забезпеченні позову оскарженню не підлягають.

Враховуючи наведене, суд керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 151, 152, 153 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: