АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 646/3195/16-ц Головуючий суддя І інстанції Міндарьова М. Ю.
Провадження № 22-ц/790/1961/17 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із сімейних правовідносин
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2017 року м. Харків.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді - Яцини В.Б.

суддів: - Бурлака І.В., Карімової Л.В.,

за участю секретаря - Баранкової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 27 квітня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей,

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2016 року позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що вони з відповідачем знаходяться у шлюбі, який було зареєстровано 11 червня 2014 року у Московському відділі реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 530. Від шлюбу подружжя має двох малолітніх дітей- ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. Як зазначає позивач, шлюбні відносини між нею та відповідачем фактично припинилися ще в березні 2015 року, вони втратили почуття любові та поваги один до одного, подальше спільне життя й збереження шлюбу не можливе. Позивач вказує, що відповідач участі у вихованні та утриманні дітей не приймає, вони знаходяться на повному її утриманні, хоча вона отримує заробітну плату, однак її не вистачає для повноцінного життя та розвитку двох малолітніх дітей, Посилаючись на дані обставини, зазначаючи, що відповідач не має регулярного доходу, постійного місця роботи, є здоровою працездатною людиною, інших осіб на утриманні немає, стягнень та утримань за виконавчими документами з нього не проводиться, позивач просила суд шлюб між нею та відповідачем розірвати і стягнути з відповідача на її користь на утримання неповнолітніх дітей аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 5000, 00 гривень, щомісячно до досягнення дітьми повноліття.

Заочним рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 27 квітня 2016 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей - задоволено частково. Шлюб між ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрований 11 червня 2014 року Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 530 - розірвано. Після розірвання шлюбу залишено прізвище позивача ОСОБА_4 без змін - «ОСОБА_4». Стягнуто з ОСОБА_3 (ід.н. НОМЕР_1) на користь ОСОБА_4 (ід.н.НОМЕР_2) аліменти на утримання дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі в розмірі 583, 50 гривень щомісячно, починаючи з 12.03.2016 року до досягнення дитиною повноліття, індексуючи згідно з законом. Стягнуто з ОСОБА_3 (ід.н. НОМЕР_1) на користь ОСОБА_4 (ід.н.НОМЕР_2) аліменти на утримання дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, у твердій грошовій сумі в розмірі 583, 50 гривень щомісячно, починаючи з 12.03.2016 року до досягнення дитиною повноліття, індексуючи згідно з законом. Стягнуто з ОСОБА_3 (ід.н. НОМЕР_1) на користь ОСОБА_4 (ід.н.НОМЕР_2) судові витрати у сумі 551, 21 гривень. Допущено негайне виконання судового рішення в частині стягнення аліментів за один місяць. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 в апеляційній скарзі просить вказане рішення скасувати.

В обґрунтування скарги зазначено, що оскаржуване рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, за неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, не дослідивши і не надавши належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам. Вказав, що судом не було враховано факт набуття за час шлюбу сторонами рухомого та нерухомого майна. Зазначив, що факт припинення фактичних шлюбних відносин у зв'язку зі втратою почуттів любові та поваги один до одного не відповідає дійсності, оскільки з березня 2015 року позивач виїхала до Російської Федерації з дітьми, зловживаючи довірою відповідача. Зауважив, що підпис на Договорі про надання правової допомоги та квитанції про сплату судового збору ОСОБА_4 не належить.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, за відсутності учасників судового засідання відповідно до ст.ст. 303, 305 ЦПК України, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони знаходяться у шлюбі, який був зареєстрований 11 червня 2014 року Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 530 (свідоцтво про шлюб НОМЕР_3). Від шлюбу подружжя має двох малолітніх дітей - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження НОМЕР_4) та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження НОМЕР_5).

Як встановлено в судовому засіданні причиною розпаду сім'ї стало те, що між подружжям відсутнє взаєморозуміння, спільне господарство не ведеться, подружжя проживає окремо.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що збереження шлюбу не відповідає інтересам обох з подружжя та дітей. Відповідач зобов'язаний надавати допомогу на утримання дітей відповідно до норм чинного сімейного законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Положеннями ч. 1 ст. 21 СК України закріплено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно ч. 1 ст. 24 шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Статтею 112 СК України регламентовано підстави для розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя, за якими суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз'яснено, що Проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Згідно ст. 57 ЦПК України Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Нормами ст.ст. 58, 59 ЦПК України визначено поняття належності та допустимості доказів, за якими належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Так, відповідачем не було спростовано висновків районного суду про наявність підстав для розірвання шлюбу, передбачених ст. 112 СК України, за допомогою належних та допустимих доказів.

Також, відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Положеннями ч. 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 182 Сімейного Кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком коли аліменти стягуються у твердій грошовій сумі.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 184 Сімейного Кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Доводами апеляційної скарги не спростовано висновки суду щодо необхідності стягнення аліментів та їх розміру на підставі ст.ст. 180, 182, 184 СК України.

Також, колегія суддів відхиляє доводи скарги про те, що позовна заява ОСОБА_4 була подана неповноважним представником, а також - стосовно порушення прав відповідача на спілкування та виховання дітей - за їх недоведеністю належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст. 57-59 ЦПК України, у тому числі під час апеляційного розгляду справи. При цьому відповідач також не спростував висновки районного суду про наявність передбачених у ст. 112 СК України підстав для розірвання шлюбу, та зазначені у ст.ст. 180, 182, 184 СК України підстави для сплати аліментів.

Крім того, вирішення спіних питань щодо спільного сумісного майна подружжя та порушення права на спілкування з дітьми перебувають поза межами розглянутого позову і в силу ст. 303 ЦПК України не підлягають розгляду в цій справі.

Таким чином судом суд першої інстанції ухвалив рішення відповідно до вимог ст..ст. 213, 214 ЦПК України з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційний суд відповідно до ст. 308 ЦПК України відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 313, 314, 315, 317, 319, 324, 325, 327 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Заочне рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 27 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, і протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -