Справа № 331/2395/15-ц
Провадження № 2/331/597/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2017 року Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Жукової О.Є.

при секретарі Владиченко І.В,

за участю представника позивача- Никоненко І.С.

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 , територіальної громади міста Запоріжжя в особі ОСОБА_6 міської ради, приватного нотаріуса ОСОБА_6 міського нотаріального округу ОСОБА_7 про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на житловий будинок, визнання недійсним підстави для запису в Державному реєстрі прав на нерухоме майно про право власності, скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав в Державному реєстрі прав на нерухоме майно про право власності,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 14 листопада 2007 року він за нотаріально посвідченим договором придбав у ОСОБА_5 обєкт нерухомості - житловий будинок № 14 по вул. Сухій у м. Запоріжжі, що розташований на земельній ділянці площею 1177 кв. м. На цій ділянці розташовано житловий будинок, який він придбав, позначений літ. «В», а також господарські споруди, серед яких і житловий будинок, позначений на плані літ. «А». Йому стало відомо, що право власності на будинок літ. «А» за вказаною адресою зареєстровано за ОСОБА_3, який набув право власності на зазначений будинок на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 28 березня 2013 року з ОСОБА_4, яка, в свою чергу, набула право власності на зазначений будинок на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 28 березня 2008 року з ОСОБА_5, якому цей будинок належав згідно зі свідоцтвом про право власності, виданим 24 березня 2008 року управлінням житлового господарства ОСОБА_6 міської ради на підставі розпорядження голови Жовтневої районної адміністрації ОСОБА_6 міської ради від 6 березня 2008 року № 1319-р.

При розгляді цивільної справи за позовом ОСОБА_3 до нього про виділ частки домоволодіння, визнання права власності, встановлення порядку користування та за його зустрічним позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про застосування наслідків нікчемного правочину, визнання права власності Жовтневий районний суд м. Запоріжжя встановив, що Жовтнева районна адміністрація ОСОБА_6 міської ради 6 березня 2008 року не видавала розпорядження № 1319-р про оформлення права власності за ОСОБА_5 на будинок літ. «А» по вул. Сухій, 14 у м. Запоріжжі.

Апеляційним судом Запорізької області при розгляді вищезазначеної справи встановлено, що за договором купівлі-продажу від 21 травня 2007 року ОСОБА_5 придбав у ОСОБА_8 житловий будинок № 14 по вул. Сухій у м. Запоріжжі, загальною площею 42,8 кв. м, що розташований на земельній ділянці площею 1177 кв. м. На зазначеній ділянці, крім житлового будинку «В», були розташовані господарсько-побутові споруди: літня кухня «А», сарай «а» тощо. Житлового будинку літ. «А» на момент укладення зазначеної угоди на земельній ділянці не було. Право власності на житловий будинок літ. «А» виникло у ОСОБА_5 не до угоди купівлі-продажу, укладеної 14 листопада 2007 року з ним, а після цього.

Позивач вважав, що право власності на житловий будинок літ. «А» виникло у ОСОБА_5 не в законний спосіб, тому, з урахуванням неодноразово уточнених позовних вимог просив суд визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на житловий будинок літ. «А» по вул. Сухій, 14 у м. Запоріжжі, видане 24 березня 2008 року ОСОБА_5 управлінням житлового господарства ОСОБА_6 міської ради ; визнати недійсними підстави для запису в Державному реєстрі прав на нерухоме майно про право власності ОСОБА_3 на житловий будинок літ. «А» по вул. Сухій, 14 у м. Запоріжжі; скасувати рішення державного реєстратора як спеціального субєкта приватного нотаріуса ОСОБА_6 міського нотаріального округу ОСОБА_7 від 28 березня 2013 року про державну реєстрацію прав у Державному реєстрі прав на нерухоме майно про право власності ОСОБА_3 на житловий будинок літ. «А» по вул. Сухій, 14 у м. Запоріжжі.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, наполягала на його задоволенні з підстав, які викладені в позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_1 позов не визнав, в його задоволенні просив відмовити з підстав його необгрунттованості.

Представник відповідача ОСОБА_6 міської ради в наданій до суду заяві просила справу розглядати у її відсутність та ухвалити рішення на розсуд суду на підставі доказів наявних в матеріалах справи.

Відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5 , приватний нотаріус ОСОБА_6 міського нотаріального округу ОСОБА_7 повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи , до судового засідання не з»явилися, про причини неявки суд не повідомили, в зв»язку з чим на підставі ст. 169 ЦПК України справу розглянуто у їх відсутність на підставі доказів наявних в матеріалах справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Судами попередніх інстанцій установлено, що 21 травня 2007 року на підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_5 придбав у ОСОБА_8 у власність жилий будинок № 14 по вул. Сухій у м. Запоріжжі загальною площею 42,8 кв. м, розташований на земельній ділянці площею 1177 кв. м. На вказаній земельній ділянці розташовано: «В» - жилий будинок, «А» - літня кухня, а сарай, № 2 - водопровід, № 3 - паркан, № 4 - ворота. 22 травня 2007 року ОСОБА_5 зареєстрував право власності на придбаний ним будинок.

Згідно з договором купівлі-продажу від 14 листопада 2007 року ОСОБА_2 придбав у ОСОБА_5 у власність жилий будинок № 14 по вул. Сухій у м. Запоріжжі зі всіма будівлями та господарчими спорудами. На земельній ділянці площею 1177 кв. м розташовано жилий будинок загальною площею 42, 8 кв. м, позначений на плані літ. «В», водопровід, позначений в плані цифрами «2,7», паркан цифрами «3,8», ворота цифрою «4», колодязь цифрою «5», яма зливна цифрою «6», жилий будинок загальною площею 15,4 кв. м, позначений в плані літ. «А». 16 листопада 2007 року ОСОБА_2 зареєстрував право власності на придбаний ним будинок.

На підставі договору купівлі-продажу від 28 березня 2008 року ОСОБА_5 продав ОСОБА_4 належний йому жилий будинок літ. А № 14 по вул. Суха у м. Запоріжжі, загальною площею 15,4 кв. м, який розташований на земельній ділянці площею 1175 кв. м. 23 травня 2008 року ОСОБА_4 зареєструвала право власності на придбаний нею будинок, а 28 березня 2013 року продала його ОСОБА_3

Згідно зі ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст. З ЦПК України).

За положеннями статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Способи захисту цивільних прав та інтересів у судовому порядку встановлює ст. 16 ЦК України.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Також, нормами ст. 11 ЦПК України, встановлено принцип диспозитивності цивільного судочинства, тобто визначення предмету спору та відповідачів, як осіб, до яких пред»являється позов, є виключним правом позивача.

Разом з тим, при розгляді справи встановлено, що відповідно до уточнених позовних вимог ОСОБА_2, зокрема, просить суд визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на житловий будинок літ. «А» по вул. Сухій, 14 у м. Запоріжжі, видане 24 березня 2008 року ОСОБА_5 .

Станом на 24 березня 2008 року діяло Тимчасове положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5, згідно з п. 6.1. якого оформлення права власності на обєкти нерухомого майна провадиться з видачею свідоцтва про право власності.

Таким чином, свідоцтво про право власності є документом, який підтверджує проведення реєстрації права власності на обєкти нерухомого майна й внаслідок укладення договору відносно цього майна, воно анулюється, оскільки новий власник отримує власне свідоцтво, а отже вказаний документ не створює будь-яких правових наслідків , будь-яким чином не порушує права позивача , а тому в цій частині позов задоволенню не підлягає .

Вирішуючи решту позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України зазначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Крім того, в ході розгляду справи встановлено , що рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 13 листопада 2014 року в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про застосування наслідків нікчемних правочинів, а саме договорів купівлі-продажу від 28 березня 2008 року та від 28 березня 2013 року, визнання права власності на житловий будинок літ. А. відмовлено .

Отже, судом встановлено преюдиційний факт відсутності правових підстав вважати зазначені договори купівлі-продажу нікчемними й застосування наслідків таких правочинів. При цьому віндикаційний позов ОСОБА_2 не предявляв.

Також , рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 13 листопада 2014 року встановлено, що при оформленні договору купівлі-продажу від 14 листопада 2007 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 до останнього не переходило та не могло перейти право власності на житловий будинок літ. А по вул. Сухій, 14 у м. Запоріжжі, оскільки нотаріусу, а в подальшому до бюро технічної інвентаризації, не надавались правовстановлюючі документи на цей будинок.

Крім того, суд зазначив, що 24 березня 2008 року ОСОБА_5 на підставі розпорядження голови Жовтневої районної адміністрації ОСОБА_6 міської ради від 6 березня 2008 року № 1319-р видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, сформовано витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 25 березня 2008 року. Наявність зазначених документів підтверджує законність набуття ОСОБА_5 права власності на житловий будинок літ. «А» по вул. Сухій, 14 у м. Запоріжжі, що відповідає діючому на момент реєстрації права власності Тимчасовому положенню про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав. Посилання позивача за зустрічним позовом - ОСОБА_2, про підроблення розпорядження голови Жовтневої районної адміністрації ОСОБА_6 міської ради від 6 березня 2008 року № 1319-р, що знаходиться в матеріалах інвентаризаційної справи, не знайшли відображення в матеріалах справи.

Згідно зі ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Тобто, наразі в матеріалах справи відсутні докази неправомірності набуття ОСОБА_3 права власності на спірне нерухоме майно, державна реєстрація на яке здійснювалася на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 28 березня 2013 року , що був укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

З огляду на те, що відповідно до вимог ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, суд приходить до висновку що позивач заявивши позовні вимоги щодо визнання недійсними підстав для запису в Державному реєстрі прав на нерухоме майно про право власності ОСОБА_3 на житловий будинок літ. «А» по вул. Сухій, 14 у м. Запоріжжі; скасування рішення державного реєстратора як спеціального субєкта приватного нотаріуса ОСОБА_6 міського нотаріального округу ОСОБА_7 від 28 березня 2013 року про державну реєстрацію прав у Державному реєстрі прав на нерухоме майно про право власності ОСОБА_3 на житловий будинок літ. «А» по вул. Сухій, 14 у м. Запоріжжі , обрав неналежний спосіб захисту, а віндікаційний позов з підстав визначених ст. 388 ЦК України ОСОБА_2 не заявлявся.

При цьому, представнику позивача було роз»яснено право , відповідно до вимог ст. ст. 10,11, 27, 31 ЦПК України на уточнення позову, однак останній цим правом не скористався, наполягав на останній редакції уточненої позовної заяви .

Враховуючи вищевикладене , суд приходить до висновку що в задоволенні позовних вимог слід відмовити .

Керуючись ст. 10,11, 209, 212,214,215, 217, 218 ЦПК України, суд ,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 , територіальної громади міста Запоріжжя в особі ОСОБА_6 міської ради, приватного нотаріуса ОСОБА_6 міського нотаріального округу ОСОБА_7 про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на житловий будинок, визнання недійсним підстави для запису в Державному реєстрі прав на нерухоме майно про право власності, скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав в Державному реєстрі прав на нерухоме майно про право власності відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: О.Є. Жукова

09.08.2017