Ухвала

іменем україни

9 серпня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Висоцької В.С., Завгородньої І.М.,

Карпенко С.О., Ситнік О.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Берег-Будгруп», про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання права спільної сумісної власності на майнові права, поділ спільної сумісної власності та стягнення грошової компенсації, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області

від 27 січня 2016 року,

встановила:

У жовтні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з листопада 2005 року по травень 2008 року вона проживала з відповідачем ОСОБА_4 однією сім'єю без реєстрації шлюбу, а 24 травня 2008 року між ними було укладено шлюб.

До реєстрації шлюбу за спільні кошти вони набули у власність майнові права на незакінчену будівництвом квартиру АДРЕСА_1. Відповідач подав заяву про розірвання шлюбу, при цьому останній заперечує проти того, що позивач набула разом із ним майнові права на вказану вище квартиру.

Ураховуючи наведене, просила встановити факт проживання ОСОБА_3 з ОСОБА_4 однією сім'єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з листопада 2005 року по 24 травня 2008 року; визнати право спільної сумісної власності на майнові права на незакінчену будівництвом квартиру № АДРЕСА_1; поділити майнові права та стягнути з ОСОБА_4 на її користь грошову компенсацію Ѕ частки спірної квартири, яка становить

27 548,85 доларів США.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 18 червня

2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 27 січня 2016 року, позов задоволено частково.

Встановлено факт проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_3 однією сім'єю без реєстрації шлюбу протягом періоду з листопада

2005 року по 24 травня 2008 року.

Визнано за ОСОБА_4 та ОСОБА_3 майнові права на однокімнатну квартиру № АДРЕСА_1, як спільне сумісне майно.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на Ѕ ідеальну частку майнових прав на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1. У задоволенні решти вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвалені в справі судові рішення, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга

не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що з листопада 2005 року до часу реєстрації шлюбу (24 травня 2008 року) сторони проживали у фактичних шлюбних відносинах, своїми спільними коштами набули майнові права на спірну квартиру. Відповідно до вимог

ст. ст. 60, 74 СК України їхні частки у майнових правах на вказане житло є рівними.

Даний висновок відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Факт спільного проживання сторін без реєстрації шлюбу підтверджено сукупністю наданих сторонами доказів: поясненнями свідків, довідками,фотографіями тощо, яким суд відповідно до ст. 212 ЦПК України дав належну оцінку.

Так, судом установлено, що 6 січня 2006 року ОСОБА_4 з

ТОВ «Берег-Будгруп» уклав договір про часткову участь у будівництві житла, будинку АДРЕСА_1, за умовами якого забудовник зобов'язаний був передати у власність пайщику квартиру № 97, загальною площею 40,2 кв. метрів, яка розташована в секції «Г» цього будинку. У свою чергу,ОСОБА_4 взяв на себе зобов'язання сплатити вартість цього будівництва, згідно узгодженого графіка, а саме: 5 грудня 2009 року - сплатити 8 263,16 доларів США; 15 грудня 2006 року -

46 824,55 доларів США.

25 грудня 2006 року ОСОБА_4 з ПАТ «Укрсоцбанк» уклав кредитний договір, за умовами якого ОСОБА_4 отримав у кредит кошти у розмірі

46 824 доларів США на інвестування будівництва спірної квартири, на термін до 24 грудня 2021 року. Того ж дня ОСОБА_4 уклав з ПАТ «Укрсоцбанк» іпотечний договір, за умовами якого передав іпотекодержателю майнові права на незакінчену будівництвом квартиру АДРЕСА_1

24 травня 2008 року між ОСОБА_4 і ОСОБА_3 було зареєстровано шлюб, який рішенням Київського районного суду м. Одеси від 20 травня 2015 року розірвано.

За положеннями ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Встановивши факт проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_3 однією сім'єю без реєстрації шлюбу протягом періоду з листопада

2005 року по 24 травня 2008 року однією сім'єю без реєстрації шлюбу, за спільні кошти ними було набуто майнові права на спірну квартиру, суди правильно застосували положення ст. ст. 60, 74 СК України та прийшли вірно висновку, що майнові права на спірну квартиру є спільною сумісною власністю подружжя , а відтак, їх частки у цих правах є рівними.

Доводи касаційної скарги висновки суду не спростовують.

Посилання ОСОБА_4 в касаційній скарзі на те, що майнові права на спірну квартиру були набуті їм особисто за його власні кошти були предметом перевірки апеляційним судом та відхилені, так як дострокова сплата банківського кредиту мала місце під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбу, а матеріали не містять належних та допустимих доказів на підтвердження того, що таке погашення кредиту було зроблено за особисті кошти відповідача.

Згідно з вимогами ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Оскільки під час розгляду справи судом не були порушені норми матеріального й процесуального права, а наведені в скарзі доводи висновок суду не спростовують, тому суд касаційної інстанції не знаходить підстав для задоволення касаційної скарги.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 27 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ.Є. Червинська

Судді:В.С. Висоцька І.М. Завгородня С.О. Карпенко О.М. Ситнік