Справа № 755/91/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" липня 2017 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді Арапіної Н.Є.

з секретарем Рудь Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Райффайзен банк Аваль» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

Позивач Публічне акціонерне товариство «Райффайзен банк Аваль» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги мотивував тим, що 06 березня 2007 року між позивачем та відповідачем. був укладений кредитний договір № 014/4006/73/53037, відповідно до якого відповідач отримала кредит у суму 44 100,00 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 9,5 відсотків на рік, на строк до 06 березня 2014 року. 05 січня 2010 року між позивачем та відповідачем було укладено додаткову угоду № 3, згідно якої сторонами встановлено з 16 січня 2010 року по 15 січня 2011 року процентну ставку у розмірі 3 % річних, а з 15 січня 2011 року - у розмірі 9 % річних. Позивач свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. 11 лютого 2013 року рішенням Дніпровського районного суду м. Києва стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором у розмірі 27 560,83 доларів США, що еквівалентно у розмірі 220 205,52 грн. Однак відповідач не виконав зазначене рішення. У зв'язку з чим позивач просить стягнути з відповідача відсотки за користування кредитним коштами за період з 15 грудня 2013 року по 15 грудня 2016 року у розмірі 9 814,91 доларів США, що еквівалентно у розмірі 256 143,48 грн. та судовий збір.

Представник позивача у судове засідання не з'явився, хоча повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. До початку судового засідання надав письмову заяву з прохання слухати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує.

Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. Причини неявки суду не повідомив. До суду надійшла заява про відкладення розгляд справи у зв'язку з відсутністю його представника у м. Києві.

У відповідності до вимог ст.157, ч.4 ст.169 ЦПК України суд вирішив справу на підставі наявних доказів з урахуванням розумного строку розгляду справи.

На підставі ст.197 ч.2 ЦПК України справа розглянута у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами.

Дослідив в судовому засіданні матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи.

06 березня 2007 року між позивачем та відповідачем. був укладений кредитний договір № 014/4006/73/53037, відповідно до якого відповідач отримала кредит у суму 44 100,00 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 9,5 відсотків на рік, на строк до 06 березня 2014 року (а.с.14-17).

14 червня 2007 року між позивачем та відповідачем було укладено додаткову угоду № 1, згідно якої сторонами встановлено процентну ставку у розмірі 9 % річних (а.с. 18-19).

Згідно розрахунку заборгованість за кредитним договором № 014/4006/73/53037 від 06 березня 2007 року заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 15 грудня 2013 року по 07 грудня 2016 року становить у розмірі 9 814,91 доларів США, що еквівалентно у розмірі 265 143,48 грн. (а.с. 7-13).

11 лютого 2013 року рішенням Дніпровського районного суду м. Києва стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором у розмірі 27 560,83 доларів США, що еквівалентно у розмірі 220 205,52 грн. (а.с.20-25).

Відповідно до укладеного між сторонами договору та статей 1049, 1050 та 1054 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути кредит та сплатити проценти.

Зобов»язання припиняються виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно абзаців 1, 2 п. 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст. ст. 599-601, 604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст. ст. 526, 599 ЦК України.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частини перша, друга статті 1054 ЦК України).

Відповідно до частин першої, четвертої статті 631 цього Кодексу строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

У справі, яка переглядається, кредитним договором передбачено сплату процентів на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим строком повернення, що відповідає строку дії картки.

За змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до частин першої, третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України та змісту кредитного договору можна зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України, а також сплату боржником процентів, належних кредитору відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Така правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України у справі № 6-157цс16 від 25 травня 2016 року, яка відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення відсотків за період з 15 грудня 2013 року по 15 грудня 2016 року у розмірі 9 814,91 доларів США, що еквівалентно у розмірі 256 143,48 грн.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів (ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України).

Згідно ч.2 ст. 533 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

В постанові Верховного суду України у справі за № 6-145цс14 від 24 вересня 2015 року висловлена така правова позиція: грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

У силу положень статей 192, 533 ЦК України та статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини,- стягнути грошову суму в іноземній валюті.

Якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Згідно п.12 постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК України. Разом із тим як за пред'явлення позову, так і при його вирішенні судом, ціна якого визначається в іноземній валюті, судовий збір сплачується позивачем або стягується судом у гривнях із урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати.

27 березня 1992 року Національним банком України видано Відкритому акціонерному товариству «Райффайзен Банк Аваль» банківську ліцензію № 10 (а.с. 29) та дозвіл (а.с. 30), якими позивач уповноважений здійснювати банківські операції, зокрема, надавати кредити в іноземній валюті.

Зі змісту рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 11 лютого 2013 року вбачається, що 05 січня 2010 року між позивачем та відповідачем було укладено додаткову угоду № 3, згідно якої сторонами встановлено з 16 січня 2010 року по 15 січня 2011 року процентну ставку у розмірі 3 % річних, а з 15 січня 2011 року - у розмірі 9 % річних, а також сторони дійшли згоди, що процентна ставка за кредитом підвищується до розмірі 17,45 % річних у випадку припинення зарахування заробітної плати від юридичної особи-роботодавця позичальника.

Отже, суд приходить висновку, що відсотки за користування кредитним коштами за період з 15 грудня 2013 року до дня закінчення строку дії кредитного договору, а саме по 06 березня 2014 року, повинні нараховуватися, відповідно до умов додаткової угоди № 3 від 05 січня 2010 року.

При цьому суд виходить з такого розрахунку процентів за користування позикою за період з 15 грудня 2013 року по 06 березня 2016 року: заборгованість по тілу кредиту - 19070,42 доларів США х 17,45% х 71:366= 647,32 доларів США.

Хоча позивач просить про стягнення відсотків за користування кредитними коштами за період з 15 грудня 2013 року по 15 грудня 2016 року, однак розрахунок заборгованості за кредитним договором зроблений за період з 15 грудня 2013 року по 07 грудня 2016 року з урахуванням розміру процентної ставки, яка встановлена кредитним договором..

Згідно із статтею 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Враховуючи вищезазначені положення закону та у випадку не встановлення договором розміру процентів після спливу визначеного у договорі строку їх повернення, слід дійти висновку про визначення розміру процентів на рівні облікової ставки Національного банку України.

Окрім того, підлягають застосуванню положення статті 625 ЦК України із поєднанням зі статтею 1048 ЦК України у разі прострочення виконання боржником грошового зобов'язання.

Така правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України у справі № 6-1412цс16 від 07 вересня 2016 року, яка відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

З урахуванням викладеного, відсотки за користування кредитними коштами за період з 07 березня 2014 року по 07 грудня 2016 року підлягають нарахуванню, виходячи з такого розрахунку.

Період/кількість днівоблікова ставка НБУКількість днів за відповідний період Заборгованість за тілом кредиту станом на 15 грудня 2013 рокуСума процентів за відповідний період за фактичну кількість днів
07.03.2014-14.04.20146,5 %3919070,42132,45
15.04.2014-16.07.20149,5 %9319070,42461,61
17.07.2014-12.11.201412,5 %11919070,42777,78
13.11.2014-05.02.201514 %8419070,42614,43
06.02.2015-03.03.201519,5 %2619070,42264,90
04.03.2015-27.08.201530 %11719070,421833,90
28.08.2015-24.09.201527 %2819070,42395,00
25.09.2015-21.04.201622 %21019070,422413,84
22.04.2016-26.05.201619 %3519070,42347,45
27.05.2016-23.06.201618 %2819070,42263,33
24.06.2016-28.07.201616,5 %3519070,42301,73
29.07.2016-15.09.201615,5 %4919070,42396,82
16.09.2016-27.10.201615 %4219070,42329,16
28.10.2016-07.12.201614 %4019070,42292,59

Отже, з урахуванням облікової ставки Національного банк України та суми заборгованості по тілу кредиту за період з 07 березня 2014 року по 07 грудня 2016 року відсотки за користування кредитними коштами складають у розмірі 8 824,99 доларів США.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають задоволенню частково: Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, на користь Публічного акціонерного товариства «Рафффайзен Банк Аваль» (, МФО 322904, місцезнаходження за адресою: м. Київ, вул. Лєскова, 9), заборгованість за кредитним договором № 014/4006/73/53037 від 06 березня 2007 року 15 грудня 2013 року по 07 грудня 2016 року, що становить у розмірі 9 472 (дев'ять тисяч чотириста сімдесят два) Долари США 31 центів США, що за офіційний курсом НБУ еквівалентно 247 201 (двісті сорок сім тисяч двісті одна) грн. 72 коп. В іншій частині позовних вимог відмовити.

При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в сумі 3842,15 грн. (а.с. 6), відповідно до Закону України "Про судовий збір".

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

У зв'язку з тим, що позовні вимоги майнового характеру задоволено частково, тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір майнового характеру за подання позовної заяви про стягнення заборгованості за кредитним договором, виходячи з такого розрахунку.

Оскільки загальна сума задоволених вимог позивача складає в розмірі у розмірі 247 201,72 грн., тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 3 726,89 грн. (247 201,72 грн. х 100 : 256 143,48=97%х 3842,15 грн.).

Відповідно до ст.ст.79, 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача у розмірі 3 726,89 грн.

Керуючись ст.ст. 192, 509, 525, 526, 533, 536, 599, 1046, 1048-1050, 1054, 1056-1 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 61, 212, 213, 215, 218 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, на користь Публічного акціонерного товариства «Рафффайзен Банк Аваль» (, МФО 322904, місцезнаходження за адресою: м. Київ, вул. Лєскова, 9), заборгованість за кредитним договором № 014/4006/73/53037 від 06 березня 2007 року за період з 15 грудня 2013 року по 07 грудня 2016 року, що становить у розмірі 9 472 (дев'ять тисяч чотириста сімдесят два) Долари США 31 центів США, що за офіційний курсом НБУ еквівалентно 247 201 (двісті сорок сім тисяч двісті одна) грн. 72 коп.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, на користь Публічного акціонерного товариства «Рафффайзен Банк Аваль» (, МФО 322904, місцезнаходження за адресою: м. Київ, вул. Лєскова, 9), витрати по оплаті судового збору у розмірі 3 726 (три тисячі сімсот двадцять шість) грн. 89 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Повний текст рішення виготовлено 31 липня 2017 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через Дніпровський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. У разі якщо судове рішення було постановлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Н. Є. Арапіна