АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/845/17 Головуючий 1 інст. - Блага І.С.
Категорія: поділ майна
подружжя Доповідач - Котелевець А.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2017 року Апеляційний суд Харківської області в складі:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів - Колтунової А.І., Швецової Л.А.,

за участю секретаря - Огар І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові клопотання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання мирової угоди по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третіх осіб - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дітей та поділ майна подружжя за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 11 листопада 2016 року,

у с т а н о в и в:

В жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернулася у суд із позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дітей та поділ майна подружжя.

На обґрунтування позивач вказала, що з 04 жовтня 2002 року перебуває в шлюбі з відповідачем, який було зареєстровано міським відділом реєстрації актів громадянського стану Харківського обласного управління юстиції за актовим записом № 1891. В період шлюбу у них народилося двоє дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2. Оскільки фактично сімейні стосунки припинено, вважала, що збереження сім'ї є неможливим та суперечить інтересам дітей.

Вони дійшли згоди, що місце проживання дітей буде встановлено разом з матір'ю.

Крім того, в період шлюбу 28 вересня 2007 року укладено Кредитний договір № 6807С91, відповідно до умов якого Відкрите акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» (далі - ВАТ «Державний експортно-імпортний банк України»), правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» (далі - ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України»), надало ОСОБА_2 кредит у сумі 2 770 000 доларів США 00 центів зі сплатою процентної ставки Libor 12 m + 8,60 не менше 14,0% річних з кінцевою датою погашення 27 вересня 2014 року для оплати поточних потреб.

В цей же день з метою забезпечення зобов'язань за Кредитним договором № 6807С91 укладено Договір іпотеки № 6807Z225, предметом якого є нежитлові приміщення підвалу № 1-4, 25, 28-38, 41, 42, 44-47 загальною площею 573,0 кв. м., 1-го поверху № 1-23, 25, 26, 40-50 загальною площею 591,0 кв. м., 2-го поверху № 1, 2, 3, 6, 8-35 загальною площею 512,6 кв. м., 3-го поверху № 1-40 загальною площею 491,1 кв. м., 4-го поверху № 1-41 загальною площею 497,7 кв. м., 5-го поверху № 1-29 загальною площею 505,8 кв. м., 6-го поверху № 1-26 загальною площею 505,5 кв. м., 7-го поверху № 1-36 загальною площею 499,5 кв. м., 8-го поверху № 1-28 загальною площею 505,0 кв. м., 9-го поверху № 1-34 загальною площею 505,4 кв. м., 10-го поверху № 1-28 загальною площею 502,5 кв. м., 11-го поверху № 1-10 загальною площею 534,9 кв. м. в літ. «Д-11» загальною площею 6 224,0 кв. м. в будинку АДРЕСА_1.

Зазначала, що отримані відповідачем кредитні кошти були використані для задоволення поточних потреб при здійсненні ОСОБА_2 підприємницької діяльності. Однак сплата кредитних коштів в сумі 543 385 доларів США 62 центи була здійснена за рахунок коштів, які належали їй як частка у праві спільної сумісної власності.

Враховуючи викладене, просила розірвати шлюб, зареєстрований між нею та відповідачем 04 жовтня 2002 року міським відділом реєстрації актів громадянського стану Харківського обласного управління юстиції за актовим записом № 1891; визначити місце проживання доньок ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, з нею; визнати за нею право власності на вказані нежитлові приміщення; покласти виконання зобов'язань за Кредитним договором № 6807С91 від 28 вересня 2007 року на ОСОБА_2

Відповідач в особі свого представника ОСОБА_3 позов визнав повністю.

Ухвалами Червонозаводського районного суду м. Харкова від 25 грудня 2015 року та від 21 березня 2016 року на вказані нежитлові приміщення накладено арешт; до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, залучено Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради та ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України».

Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради позов в частині визначення місця проживання дітей просило залишити без розгляду у зв'язку з неможливістю надання відповідного висновку.

ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» в особі свого представника ОСОБА_4 з позовом в частині визнання права власності на нежитлові приміщення не погодився, посилаючись на те, що на даний час це майно перебуває в іпотеці банку.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 11 листопада 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Арешт, накладений ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 25 грудня 2015 року на вказані нежитлові приміщення, скасовано.

На рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 11 листопада 2016 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у зв'язку з чим справа була призначена до розгляду судом апеляційної інстанції.

В суді апеляційної інстанції сторони уклали мирову угоду, за умовами якої просили визначити, що з моменту набуття законної сили ухвалою Апеляційного суду Харківської області виникає право власності:

- у ОСОБА_2 - на нежитлові приміщення підвалу № 1-4, 25, 28-38, 41, 42, 44-47 загальною площею 573,0 кв. м., 1-го поверху № 1-23, 25, 26, 40-50 загальною площею 591,0 кв. м., 2-го поверху № 1, 2, 3, 6, 8-35 загальною площею 512,6 кв. м., 3-го поверху № 1-40 загальною площею 491,1 кв. м., 5-го поверху № 1-29 загальною площею 505,8 кв. м., 11-го поверху № 1-10 загальною площею 534,9 кв. м. в літ. «Д-11» загальною площею 6 224,0 кв. м. в будинку АДРЕСА_1;

- у ОСОБА_1 - на нежитлові приміщення 4-го поверху № 1-41 загальною площею 497,7 кв. м., 6-го поверху № 1-26 загальною площею 505,5 кв. м., 7-го поверху № 1-36 загальною площею 499,5 кв. м., 8-го поверху № 1-28 загальною площею 505,0 кв. м., 9-го поверху № 1-34 загальною площею 505,4 кв. м., 10-го поверху № 1-28 загальною площею 502,5 кв. м. в будинку АДРЕСА_1.

Посилаючись на підстави, передбачені статтями 175, 205, 206 ЦПК України, просили мирову угоду визнати, а провадження по справі закрити.

Клопотання підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з частинами 1-5 статті 175 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов'язків сторін та предмета позову.

Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну заяву. Якщо мирову угоду або повідомлення про неї викладено в адресованій суду письмовій заяві сторін, ця заява приєднується до справи.

До ухвалення судового рішення у зв'язку з укладенням сторонами мирової угоди суд роз'яснює сторонам наслідки такого рішення, перевіряє, чи не обмежений представник сторони, який висловив намір вчинити ці дії, у повноваженнях на їх вчинення.

У разі укладення сторонами мирової угоди суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Закриваючи провадження у справі, суд за клопотанням сторін може постановити ухвалу про визнання мирової угоди. Якщо умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у визнанні мирової угоди і продовжує розгляд справи.

Відповідно до частин 3, 4 статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором(частина 1 статті 70 СК України).

Відтак спільне майно подружжя, за відсутності домовленості між ними, слід ділити порівну, з урахуванням обставин, що мають значення у справі, призначення речей, їх фактичного перебування у володінні одного з подружжя та намірів щодо володіння та використання майна кожним з подружжя.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частини 1 статті 69 СК України дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Як роз'яснено в пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (частина 4 статті 65 СК України). Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжям право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню.

Таким чином, якщо навіть на час придбання в шлюбі майна використовувалися запозичені кошти одним із подружжя, вони вважаються використаними в інтересах сім'ї і не є особистою власністю подружжя.

Поділу підлягає майно подружжя, яке також знаходиться у третіх осіб, а гарантії іпотекодержателя щодо спірного майна, визначені частиною 2 статті 23 Закону України від 5 червня 2003 року № 898-1У (з наступними змінами) «Про іпотеку», відповідно до якої особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статусу іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Спірні нежитлові приміщення в будинку АДРЕСА_1 придбані ОСОБА_2 на підставі Договору купівлі-продажу нежитлових приміщень, посвідченого 27 вересня 2007 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гавриловою С.А. за реєстровим № 6184, та акту прийому-передачі нежитлових приміщень від 27 вересня 2007 року, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів 27 вересня 2007 року о 20 год. 26 хв. (номер правочину 2379522 згідно з Витягом з Державного реєстру правочинів № 4684314), виданого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гавриловою С.А. 27 вересня 2007 року, зареєстрованого Комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 28 вересня 2007 року згідно з Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 16095694 від 28 вересня 2007 року, реєстраційний № 7441045, номер запису 3090 в книзі: 1.

Оскільки майно, що є предметом іпотеки, придбане під час шлюбу ОСОБА_2 і ОСОБА_1 за їх спільні кошти, що підтверджується матеріалами справи, рішення суду першої інстанції іншими особами не оскаржено, визнання мирової угоди, за умовами якої вирішується питання про перехід права власності на нежитлові приміщення в будинку АДРЕСА_1, не суперечить закону та не порушує прав інших осіб.

Наслідки закриття провадження у справі сторонам роз'яснені та зрозумілі, про що вони зазначили в мировій угоді.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 4, 310, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія

у х в а л и в:

Клопотання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 11 листопада 2016 року скасувати.

Визнати укладену між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мирову угоду, за умовами якої визнати право власності:

- у ОСОБА_2 - на нежитлові приміщення підвалу № 1-4, 25, 28-38, 41, 42, 44-47 загальною площею 573,0 кв. м., 1-го поверху № 1-23, 25, 26, 40-50 загальною площею 591,0 кв. м., 2-го поверху № 1, 2, 3, 6, 8-35 загальною площею 512,6 кв. м., 3-го поверху № 1-40 загальною площею 491,1 кв. м., 5-го поверху № 1-29 загальною площею 505,8 кв. м., 11-го поверху № 1-10 загальною площею 534,9 кв. м. в літ. «Д-11» загальною площею 6 224,0 кв. м. в будинку АДРЕСА_1;

- у ОСОБА_1 - на нежитлові приміщення 4-го поверху № 1-41 загальною площею 497,7 кв. м., 6-го поверху № 1-26 загальною площею 505,5 кв. м., 7-го поверху № 1-36 загальною площею 499,5 кв. м., 8-го поверху № 1-28 загальною площею 505,0 кв. м., 9-го поверху № 1-34 загальною площею 505,4 кв. м., 10-го поверху № 1-28 загальною площею 502,5 кв. м. в будинку АДРЕСА_1.

Провадження по справі закрити.

Ухвала набирає чинності негайно і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді А.І.Колтунова

Л.А.Швецова