Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 липня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:головуючого судді: ОСОБА_1,

суддів Хилевича С.В., Шимківа С.С.,

секретар судового засідання Пиляй І.С.,

з участю відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

представника позивачів - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 та Старорафалівської сільської ради Володимирецького району Рівненської області на рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 13 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_2, Старорафалівської сільської ради Володимирецького району Рівненської області про визнання незаконними та скасування рішень Старорафалівської сільської ради Володимирецького району Рівненської області та свідоцтва про право власності на земельну ділянку,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 13 березня 2017 року вказаний позов задоволено. Визнано недійсним та скасовано рішення Старорафалівської сільської ради Володимирецького району Рівненської області від 30.04.2014 року № 566 «Про затвердження технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передачу земельної ділянки у власність».

Визнано недійсним та скасовано рішення Старорафалівської сільської ради Володимирецького району Рівненської області від 10.02.2014 року №550 «Про затвердження акту про погодження меж суміжних землекористувачів».

Визнано недійсним та скасовано свідоцтво про право власності № 22027815 від 22.05.2014 року, видане ОСОБА_2 на земельну ділянку (кадастровий номер :01:002:0150) площею 0,1395 га по вул. Першотравневій, 25 в с.Стара Рафалівка Володимирецького району Рівненської області.

Стягнуто з ОСОБА_2 та Старорафалівської сільської ради Володимирецького району Рівненської області в користь ОСОБА_5 по 551,20 грн. понесених нею та документально підтверджених судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2 та Старорафалівська сільська рада Володимирецького району Рівненської області оскаржили його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі пояснюють, що місцевим судом не було зясовано ряду істотних обставин, невірно визначено характер спірних правовідносин, та як наслідок ухвалено протизаконне та необґрунтоване рішення. Вважають, що місцевим судом вірно встановлено лише факт належності позивачам та відповідачу ОСОБА_2 на праві власності будинку №25а по вулиці Першотравневій в с.Стара Рафалівка Володимирецького району. Вказують на помилковість висновків суду першої інстанції про те, що

____________________________________________________________________

Справа № 556/2032/16-ц Головуючий в суді І інстанції ОСОБА_8

Провадження № 22-ц 787/921/2017 Доповідач Ковальчук Н.М.

ОСОБА_9 не виділялась у користування та не передавалась у власність земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, а також, що внаслідок неотримання нею Державного акта на право власності на земельну ділянку, в неї відповідно не виникло права власності на землю, оскільки такий висновок суду спростовується як архівним рішенням щодо передання у приватну власність земельних ділянок для обслуговування житлового будинку від 29 січня 1997 року №62, так і рішенням Старорафалівської сільської ради від 30 липня 2009 року №528. Додають, що чинним на час прийняття вказаних рішень законодавством не передбачався обов'язок землевласника чи землекористувача зареєструвати своє право власності чи право користування на землю. Зауважують, що бабуся відповідача ОСОБА_9 за життя виявила намір приватизувати земельну ділянку під власним будинком та виготовити правовстановлюючі, звернувшись із відповідною заявою до сільської ради, у звязку чим останньою було прийнято рішення №528 від 30 липня 2009 року.

Стверджують, що незважаючи на те, що процес приватизації земельної ділянки не завершений, проте наявність вказаних рішень сільської ради доводить факт належності ОСОБА_9 земельної ділянки за адресою: вул. Першотравнева, 25, с. Стара Рафалівка Володимирецького району. Акцентують увагу на тому, що відповідно до ст. 20 Земельного кодексу Української РСР 1970 р., який діяв на той час, право користування землею засвідчується рішенням органу, який надав земельну ділянку в користування, а тому вищевказані рішення сільської ради є належними доказами у справі. Пояснюють, що при дослідженні записів погосподарських книг за період до 2006 року виявлено, що в записах за деякі роки відсутня будь-яка інформація про наявність у ОСОБА_10 земельної ділянки, і лише в 2006 році є відповідні записи з виправленнями, хоча перші відомості про наявність у нього домоволодіння у погосподарських книгах з'явилися ще в 1993 році.

Покликаються в апеляційній скарзі на ст. 152 ЗК України, в котрій зазначено, що право вимагати усунення порушень надається тільки власникам або землекористувачам, а позивачі у даній справі не є ані належними власниками, ані належними землекористувачами. До того ж ними не надано суду ніяких доказів, які свідчили б, що саме відповідачі порушили їх право користуватися земельною ділянкою, зменшили її розмір. З наведених міркувань просять скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову за необґрунтованістю та безпідставністю вимог.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, беручи до уваги пояснення учасників процесу, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно ч. 1, 3 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що при затверджені меж суміжних земельних ділянок №25 та №25а по вул. Першотравневій в с.Стара Рафалівка Володимирецького району Рівненської області їх користувачі були поставлені в завідомо нерівне становище, оскільки за ОСОБА_2 органом місцевого самоврядування було визнано право на користування земельною ділянкою №25 без її попереднього виділення чи відведення, в той же час як земельна ділянка №25а безпідставно віднесена до земель запасу сільської ради, незважаючи на ту обставину, що на ній розташовано житловий будинок, належний позивачам, і вони набули права користування земельною ділянкою в силу положень ч.2 ст.120 ЗК України.

Також суд першої інстанції в своїх висновках зазначив, що скасування рішень Старорафалівської сільської ради, а також виданих на їх підставі правовстановлюючих документів та державної реєстрації права власності на земельну ділянку відповідача, поставить сторони у однакове правове становище, та забезпечить дотримання їх права на приватизацію земельних ділянок, що перебувають в їх користуванні, із дотриманням вимог чинного законодавства.

Однак з такими висновками місцевого суду колегія суддів погодитися не може з наступних міркувань.

Судом встановлено: позивачі ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 набули право власності в рівних частках у порядку спадкування на житловий будинок №25а по вул. Першотравневій в с. Стара Рафалівка Володимирецького району Рівненської області, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, після смерті їх батька ОСОБА_10 який помер у грудні 2008 року (а.с.16).

Відповідач ОСОБА_2 набув право власності на житловий будинок №25 по вул.Першотравневій в с.Стара Рафалівка Володимирецького району в порядку спадкування по заповіту після смерті баби ОСОБА_9, що стверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (а.с. 19-21).

Як вбачається з технічного паспорту на житловий будинок №25а по вул.Першотравневій в с.Стара Рафалівка, виготовлений 25.11.2015 року, будинок складається: з житлового будинку «А-1», прибудови «а» та погрібу «Пг/а», які збудовані в 1983 році. Зазначене свідчить, що після прийняття спадщини спадкове нерухоме майно не піддавалось змінам(а.с.8-13).

Належний ОСОБА_10 будинок за адресою: вул.Першотравнева №25а успадкували позивачі, а будинок за адресою: вул.Першотравнева №25 ОСОБА_9 заповіла відповідачу і після її смерті право власності на будинок перейшло ОСОБА_2 (а.с.66).

Судом також встановлено, що житлові будинки №25 та 25а по вул. Першотравневій в с.Стара Рафалівка Володимирецького району розташовані на суміжних земельних ділянках.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази, що для будівництва та обслуговування цих житлових будинків виділялись земельні ділянки ОСОБА_10 та ОСОБА_9, спадкоємцями яких є сторони по справі. Також встановлено, що ці ділянки не передавались спадкодавцям у власність.

За даними погосподарського обліку Старорафалівської сільської ради з 1983 року ОСОБА_10 значився головою самостійного відокремленого господарства, що підтверджується довідками та записами в погосподарських книгах(а.с.26).

Відповідно до записів, що є в особових рахунках господарства, головою якого був ОСОБА_10, вбачається, що у 1983-1990 роках за господарством земельна ділянка не рахувалась; за період з 1991 року по 2000 рік рахувалась земельна ділянка для садіння картоплі, розміром 0,10 га; з 2001 року по 2005 рік для ведення підсобного господарства, розміром 0,10 га; відповідно до записів з 2006 року по 2010 рік рахувалась загальна земельна ділянка 0,10 га, в т.ч. для ведення підсобного господарства 0,06 га, а для будівництва та обслуговування житлового будинку 0,04 га.(а.с.26).

Як пояснили в судовому засіданні сторони по справі, у 1993 році, літня кухня, збудована в господарстві ОСОБА_10, була зареєстрована за ним, як житловий будинок, і у зв»язку з цим присвоєна нова поштова адреса на окремий житловий будинок вул.Першотравнева №25а.

Також з пояснень сторін встановлено, що фактичний порядок користування земельними ділянками між спадкодавцями ОСОБА_10 та ОСОБА_9 був такий самий, який існує в даний час, і межа між цими суміжними земельними ділянками після прийняття спадщини позивачами та відповідачем не змінювалась.

У відповідності до ч. 2 ст.120 ЗК України, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Позивачі ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та відповідач ОСОБА_2 після переходу права власності на відповідні житлові будинки в порядку спадкування, набули право користування земельними ділянками, які перебували у користуванні спадкодавців ОСОБА_9 та ОСОБА_10.

Як вбачається із рішення Старорафалівської сільської ради від 30.04.2014 року №566 «Про затвердження технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передачу земельної ділянки у власність», у власність ОСОБА_2 було передано земельну ділянку площею 0,1395 га в с.Стара Рафалівка Володимирецького району за рахунок земель житлової та громадської забудови.

Право власності ОСОБА_2 на спірну земельну ділянку зареєстроване у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний № 08.

Позивачі не звертались до Старорафалівської сільської ради із заявою про передачу їм у власність земельної ділянки, на якій розташований будинок по вул.Першотравнева №25а.

Ст.107 ЗК України визначає, що основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки.

Відповідно до ч. 1 ст. 3, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст.ст. 10 і 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 обґрунтовували свої вимоги тим, що передачею у приватну власність спірної земельної ділянки відповідачу порушені їх права щодо земельної ділянки, на якій розміщений належний їм будинок № 25-а по вул. Першотравневій в с.Стара Рафалівка.

Разом з тим, позивачі до позовної заяви не долучили жодного доказу того, що будь-яка частина земельної ділянки, яка їм належить по закону, незаконно передана у власність відповідачу. Не добуто таких доказів і судом.

Відповідно до копії кадастрового плану спірної земельної ділянки, відповідачу у власність не передана та частина земельної ділянки, на якій знаходиться належна позивачам прибудова до будинку. Зазначене підтверджується конфігурацією земельної ділянки(а.с.82).

Із зазначених підстав доводи апеляційної скарги є обґрунтованими і повністю спростовують висновки суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були невірно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які не підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в звязку із чим рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У звязку з наведеним, з ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на користь ОСОБА_2, Старорафалівської сільської ради Володимирецького району Рівненської області підлягають до стягнення судові витрати, які складаються із судового збору, сплаченого за подачу апеляційної скарги в сумі 3 031,60 грн..

На підставі наведеного та керуючись ст. 307, 309, 316 ЦПК України колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та Старорафалівської сільської ради Володимирецького району Рівненської області задовольнити.

Рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 13 березня 2017 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_2, Старорафалівської сільської ради Володимирецького району Рівненської області про визнання незаконними та скасування рішень Старорафалівської сільської ради Володимирецького району Рівненської області та свідоцтва про право власності на земельну ділянку відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на користь ОСОБА_2, Старорафалівської сільської ради Володимирецького району Рівненської області судовий збір в сумі 3 031 (три тисячі тридцять одну) гривню 60 копійок.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя Ковальчук Н.М.

Судді : Хилевич С.В.

ОСОБА_11