АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1500/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 19, 27 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на заочне рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 20 лютого 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а :

У січні 2016 року ПАТ «Уксиббанк» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 31 березня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та відповідачкою укладений кредитний договір №0, за яким банк надав відповідачці кредит в розмірі 80 688 доларів США. Кредит надавався для особистих потреб на споживчі цілі, зі строком повернення до 30 березня 2018 року під 13,5% річних.

Позивач виконав свої зобовязання в повному обсязі.

Всупереч умов кредитного договору відповідачка не здійснює платежів для погашення кредиту, чим порушує взяті на себе договірні зобовязання.

13 липня 2015 року відповідачуі направлені вимоги про погашення заборгованості, однак станом на 22 грудня 2015 року борг становить 46350,55доларів США. (за кредитом 39821,18 доларів США, по процентах 6529,37 доларів США) та 97635 грн. 61 коп. (пеня за прострочення погашення кредиту 61436 грн. 24 коп., пеня за прострочення сплати процентів 36199 грн. 37 коп.).

Заочним рішенням Придніпровського районного суду м.Черкаси від 20 лютого 2017 року позов задоволено.

Стягнуто зі ОСОБА_6 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором №0 від 31 березня 2008 року в розмірі 46350,55 доларів США та 97 635 грн. 61 коп. та судові витрати з оплати судового збору в розмірі 17 815 грн. 72 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність даного рішення, просить його скасувати та постановити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши представника відповідачки, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає до відхилення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обгрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалене судове рішення відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з того, що відповідачка допустила порушення свого грошового зобовязання, оскільки прострочила здійснення платежів, які з листопада 2014 року не здійснювала, а тому прийшов до висновку, що вимога позивача про дострокове повернення кредиту та процентів за його використання ґрунтується на законі та передбачена умовами кредитного договору та підлягає до задоволення.

Також суд дійшов до висновку, що вимоги про стягнення заборгованості за кредитом та процентами за його використання підлягають до задоволення саме в іноземній валюті та щодо обґрунтованості вимог про стягнення неустойки, яка здійснена позивачем в межах річного строку.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Договір є обовязковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Судом встановлено, що 31 березня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та відповідачкою укладений кредитний договір №0, за яким банк надав відповідачу кредит в розмірі 80 688 доларів США (Т.1 а.с.5-12). Кредит надавався для особистих потреб на споживчі цілі, зі строком повернення до 30 березня 2018 року.

При укладанні Договору сторони погодили графік платежів та визначення сукупної вартості кредиту (Т.1 а.с.94-98).

1 квітня 2008 року банком здійснено нарахування кредитних коштів в сумі 80 688 доларів США на рахунок відповідачки (Т.1 а.с.102).

В той же день відповідачкою отримано готівкою суму кредитних коштів в розмірі 61250 долар США, а 2 квітня 2008 року ще 19 438 долар США, що підтверджується відповідними заявами на видачу готівки (Т.1 а.с.100, 101).

Таким чином, загалом відповідачка отримала у готівкових коштах кредит в сумі 80688 долар США.

В період часу до жовтня 2014 року включно відповідачкою належним чином здійснювалось виконання умов Договору з повернення кредиту та процентів за його використання. Проте, починаючи з листопада 2014 року відповідачка припинила здійснення платежів по кредитному договору, чим порушила умови кредитного договору та допустила прострочення повернення кредитних коштів.

У зв'язку з простроченням виконання відповідачкою своїх зобовязань за кредитним договором утворилась заборгованість, яка згідно наданого позивачем розрахунку станом на 22 грудня 2015 року складає 46 350,55дол. США (за кредитом 39821,18 долар, по процентах 6529,37долар) та 97635,61 грн. (пеня за прострочення погашення кредиту 61436,24 грн, пеня за прострочення сплати процентів 36199,37грн) (Т.1 а.с.16-24).

Натомість згідно висновку експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи від 16 грудня 2016 року проведеним під час дослідження арифметичним розрахунком підтверджено розмір заборгованості в наступних сумах: за кредитом 39037,74 долар, по процентах 6316,03 долар., пеня за прострочення сплати кредиту 49698,21 грн, пеня за прострочення сплати процентів 29 934 грн. 85 коп. (Т.1 а.с.171-180).

13 липня 2015 року позивачем направлено відповідачу вимогу про усунення порушень виконання умов здійснення платежів з повернення кредиту та процентів, відповідно до п.12.1 Договору, якої передбачено вимогу дострокового погашення заборгованості за кредитним договором, починаючи з 32 календарного дня з дня її отримання (Т.1 а.с.13-14), яка отримана відповідачкою 18 липня 2015 року. (Т.1 а.с.15).

Проте, до теперішнього часу відповідачка не виконала вимогу позивача.

Встановивши та перевіривши фактичні обставини справи, колегія суддів вважає вірним висновок суду, стосовно обґрунтованості вимоги банку про дострокове повернення кредиту та процентів за його використання, оскільки відповідачка порушила свої зобовязання, що передбачені укладеним між сторонами кредитним договором, шляхом прострочення здійснення щомісячних ануїтентних платежів, а з листопада 2014 року нездійсненням відповідних платежів. Вказана вимога банку ґрунтується на законі та передбачена умовами кредитного договору.

Також вірним є висновок суду і щодо задоволення вимоги банку про стягнення заборгованості за кредитом та процентами за його використання саме в іноземній валюті, що обґрунтовано наявністю у банку банківської ліцензії №75 від 24 грудня 2001 року (Т.1 а.с. 33) та дозволом на здійснення валютних операцій із залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України (Т.1 а.с. 30-32), що надає право на стягнення грошової суми в іноземній валюті, у випадку визначення у кредитному договорі виконання зобовязання, у вигляді грошового еквіваленту. Даний висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України у постанові від 10 лютого 2016 року по справі №6-1680цс15, яка застосована судом при ухваленні рішення.

Згідно з роз'ясненнями, що містяться в п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, призначає експертизу, коли необхідність експертного висновку випливає з обставин справи і поданих доказів.

Разом з тим, згідно з вимогами ч. 6 ст. 147 ЦПК України висновок експерта для суду є необов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими ст. 212 цього Кодексу.

Застосувавши положення ст. ст. 10, 57, 60, 212-214 ЦПК України та надавши аналіз змісту складеного експертом розрахунку, суд дійшов до вірного висновку стосовно неспростування обґрунтованості здійснених банком розрахунків розміру кредитної заборгованості відповідачки та встановив, що наданий позивачем розрахунок (Т.1 а.с.16-24) відповідає умовам такого договору, оскільки здійснений у спосіб, передбачений умовами договору, враховує всі здійснені позичальником платежі (Т.1 а.с115-138), підтверджений належними доказами у вигляді банківських виписок за кредитним договором та виписок руху коштів за банківським рахунком.

Стосовно вимог про стягнення неустойки, судом враховано заяву відповідачки про застосування позовної давності до цієї вимоги та встановлено, що згідно розрахунку банку щодо розміру пені, вбачається, що пеня нарахована відповідачу за період з грудня 2014 року по грудень 2015 року, тобто в межах одного року та в межах річного строку, що передує зверненню з позовом до суду.

Доводи скаржника стосовно неотримання позичальником всієї суми кредиту, передбаченої договором, є безпідставними, оскільки спростовуються наявними матеріалами справи, заявами на видачу готівки з підписами отримувача, що сумарно становлять суму кредиту вказану в договорі.

Доводи скарги щодо обгрунтованості висновку експертизи, проведеної в ході розгляду справи, колегія суддів також вважає безпідставними та такими, що не спростовують висновок суду з даного приводу.

Інші доводи апеляційної скарги суттєвими не являються, носять субєктивний характер, не відповідають обставинам справи, зводяться до невірного трактування норм матеріального права і правильності висновків суду не спростовують.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому визнає дане рішення законним та обґрунтованим.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Заочне рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 20 лютого 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до суду касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді :