АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/4284/17 Головуючий 1 інстанції -
Справа № 613/184/17 ОСОБА_1
Категорія: договірні Доповідач - Швецова Л.А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2017 року м. Харків

Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого: Швецової Л.А.,

Суддів: Котелевець А.В., Піддубного Р.М.,

За участі секретаря: Кучер Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 11 травня 2017 року

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного Банку «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2017 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 55 330 грн. 98 коп. за кредитним договором № б/н від 15 серпня 2012 року та судовий збір у розмірі 1 600 грн.

В обґрунтування своїх вимог зазначав, що ОСОБА_2 звернувся до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у звязку з чим підписав Заяву № б/н від 15 серпня 2012 року, згідно якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06 березня 2010 року та «Тарифами Банку», складають між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом в заяві. Тобто Умови та Правила є публічною офертою, що містять умови та правила надання банківських послуг банком його клієнтам. Таким чином клієнт отримав доступ до всіх без виключення послуг Банку. Заявою ОСОБА_2М, підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в ПриватБанку. ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобовязання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. ОСОБА_2 не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами, відповідно до умов Договору, у звязку з зазначеними порушеннями зобовязань станом на 31 жовтня 2016 року має заборгованість у розмірі 55 330 грн. 98 коп.

Рішенням Богодухівського районного суду Харківської області від 11 травня 2017 року позовну заяву ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2, про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (, рах. № 3111, МФО № 305299) заборгованість за кредитним договором № б/н від 15 серпня 2012 року у розмірі 55 330 грн. 98 коп. гривен, всього 56 930 грн. 98 коп.

Не погодившись із вказаним вище рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 звернувся на це рішення з апеляційною скаргою, в якій, з посиланнями на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить зазначене рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог.

Обґрунтовуючи свої апеляційні доводи, апелянт зазначив, що оскаржуваним рішенням є помилковим та судом першої інстанції не повно та не всебічно зясовані обставини справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами , які були досліджені в судовому засіданні.

Як передбачено ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Задовольняючи позовні вимоги банку суд першої інстанції виходив з того, що існує наявна заборгованість по сплаті кредиту та відповідач свої зобовязання не виконує.

Однак погодитися з таким висновком суду першої інстанції не можна виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.ст.1049,1050,1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що ОСОБА_2 звернувся до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у звязку з чим підписав Заяву № б/н від 15 серпня 2012 року, згідно якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

ОСОБА_2 підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06 березня 2010 року та «Тарифами Банку», складають між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом в заяві.

Сторонами було визначено, що засобами доступу до картрахунку є кредитна карта Клієнта та фінансовий телефон Клієнта, який проходить верифікацію з підтвердженням, відповідно до п.1.1.1.16 Договору.

За допомогою встановлених засобів доступу до карткового рахунку, відповідачу надано можливість здійснювати Дистанційне обслуговування (п.1.1.1.25 Договору - комплекс інформаційних послуг по рахункам клієнта і здійснення операцій по рахунку на підставі дистанційних розпоряджень клієнта).

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» забезпечив ОСОБА_2 можливість доступу до карткового рахунку різними можливими шляхами, зокрема за допомогою Карти та фінансового телефону на який приходить динамічний (змінюваний) ОТП пароль. Крім того, позивачем було надано відповідачу інструменти, передбачені Договором, а саме п. 2.1.1.12.3, відповідно до якого поповнення картрахунку, здійснюється шляхом внесення коштів в готівковій або безготівковій формі і зарахування їх Банком на картрахунок держателя, а також шляхом договірного списання коштів з інших рахунків Клієнта на підставі Договору.

Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору у встановлені строки і боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Матеріали справи свідчать, що станом на 31 жовтня 2016 року заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором становить 55 330 грн. 98 коп., яка складається з наступного:

- 4 688 грн. 52 коп. - заборгованість за кредитом;

- 43 831 грн. 96 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом;

- 3 699 грн. 50 коп. - заборгованість за пенею та комісією;

а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг:

500 грн. - штраф (фіксована частина);

2 611 грн. - штраф (процентна складова).

Згідно частини 1статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк , встановлений договором або законом відповідно до вимог ч.1 ст.611, ч.1 ст.612 ЦК України.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, у зв'язку з чим у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафів за порушення умов договору слід відмовити, оскільки встановлено, що позичальник допустив порушення умов укладеного кредитного договору, за що позивач щоденно нараховує відповідачу пеню, а стягнення штрафу носить разовий характер, у зв'язку з тим, що порушенням позичальником будь-якого грошового зобов'язання на строк понад 30 днів, що змушує позивача звернутись до суду з позовом, а тому за порушення умов укладеного кредитного договору підлягає стягненню з відповідача в судовому порядку пеня.

Аналогічна правова позиція викладена постанові Верховного Суду України від 21.10.2015р. № 6-2003цс15.

За таких обставин, правові підстави до стягнення штрафу, - 500 грн. штраф (фіксована частина) та 2611 грн. штраф (процентна складова), відсутні, а тому у задоволенні позову в зазначеній частині слід відмовити.

Отже, за змістом вказаної норми закону пеня та штраф є різновидами неустойки як юридичної відповідальності, а не окремими видами штрафних санкцій.

Суд першої інстанції не звернув уваги на розрахунки заборгованості за кредитним договором, надані банком, де останнім одночасно нараховано пеню та штраф.

За таких обставин банк просить застосувати до боржника ОСОБА_2 подвійну цивільно-правову відповідальність одного й того ж виду за одне й те саме порушення договірного зобов'язання (прострочення виконання грошового зобов'язання), що суперечить вимогам ч. 1 ст. 61 Конституції України та ч. 3 ст. 509 ЦК України, згідно з якими ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне і те саме правопорушення, а зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

На підставі вищевикладеного судова колегія вважає за необхідне заочне рішення суду першої інстанції в частині стягнення суми штрафу у розмірі - 500 грн. штраф (фіксована частина) та 2611 грн. штраф (процентна складова), скасувати та у задоволенні цієї частини стягнення відмовити.

Невідповідність висновків суду обставинам справи, як і порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 309 ЦПК України, є підставами для зміни рішення.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 3 ч. 1 ст. 307, п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 11 травня 2017 року змінити, скасувавши рішення в частині стягнення з ОСОБА_2 штрафу у розмірі 500 грн. штраф (фіксована частина) та 2611 грн. штраф (процентна складова) та відмовити в задоволені позовних вимог в цій частині.

В іншій частині рішення - залишити без змін.

Рішення набирає законної сили після його проголошення та може бути оскаржено протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: