Справа №471/884/16-ц 22.08.2017 22.08.2017 22.08.2017
Провадження №22-ц/784/1875/17
Єдиний унікальний номер судової справи: 471/884/16-ц Суддя першої інстанції Губанова В.М.
Номер провадження: 22-ц/784/1875/17 Суддя-доповідач апеляційного суду Козаченко В.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 серпня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Козаченка В.І.,

суддів: Прокопчук Л.М., Царюк Л.М.,

із секретарем судового засідання Лептугою С.С.,

без участі осіб, які беруть участь у справі,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за поданням старшого державного виконавця Братського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області (далі - державний виконавець) про обмеження у праві виїзду за кордон, за апеляційною скаргою ОСОБА_2, представника ОСОБА_3, на ухвалу Братського районного суду Миколаївської області від 2 вересня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

2 вересня 2016 року старший державний виконавець Братського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області звернулася до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_3, посилаючись на те, що він є боржником у виконавчому провадженні, відкритому на підставі виконавчого напису нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. № 3041 від 15 квітня 2016 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 984357,02 грн. заборгованості.

Посилаючись на те, що боржник ухиляється від виконання обов'язку, покладеного на нього вказаним виконавчим написом, державний виконавець просила суд тимчасово обмежити ОСОБА_3 у праві виїзду за кордон України.

Ухвалою Братського районного суду Миколаївської області від 2 вересня 2016 року подання державного виконавця задоволено. Тимчасово обмежено у праві виїзду за кордон України ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН:НОМЕР_1, мешканця АДРЕСА_1) до повного виконання боржником зобов'язання, зазначеного у виконавчому написі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, представник ОСОБА_3, посилаючись на те, що суд не перевірив наявності у ОСОБА_3 заборгованості перед ПАТ КБ «ПриватБанк» та ухилення боржника від погашення заборгованості, просив ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою в задоволенні подання державного виконавця про обмеження у праві виїзду за кордон відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляція підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи подання державного виконавця, суд першої інстанції вважав доведеним ухилення боржника від виконання зобов'язань і його намір виїзду за кордон України.

Проте, не з усіма висновками місцевого суду можна погодитись.

Так, ст. 377-1 ЦПК України та п. 18 ст. 11 Закону «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час відкриття виконавчого провадження) встановлено, що питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця.

Суд негайно розглядає подання, зазначене в ч. 1 цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

За змістом зазначених норм підставою встановлення обмеження є доведеність факту ухилення боржника від виконання зобов'язань, встановлених судовим рішенням, чи рішень інших органів (посадових осіб).

Оскільки поняття «ухилення» законодавчо не визначено та має оціночний характер, то судова практика вважає ухиленням з об'єктивної сторони діяння або бездіяльність боржника, які полягають в навмисному чи іншому свідомому невиконанні обов'язку. Отже, поняття «ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Таких підстав для встановлення обмежень, як намір виїхати за кордон, чи наявність закордонного паспорту, чинне законодавство не передбачає.

Форма та зміст подання державного виконавця має відповідати вимогам розділу ХІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, зокрема воно має містити обґрунтування ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань. А про направлення до суду такого подання державний виконавець зобов'язаний повідомити боржника.

Отже, відповідно до ч. 2 ст. 10 ЦПК України, наявність обставин, за яких може бути встановлено обмеження, в тому числі і наявність умислу боржника на ухилення від виконання зобов'язань, покладається на державного виконавця. Особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатись винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Сам факт наявності невиконаних зобов'язань не може бути достатньою правовою підставою для встановлення обмеження у виїзді за межі України.

З матеріалів справи вбачається, що 15 квітня 2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинено виконавчий напис № 3041 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 37973,60 доларів США кредитної заборгованості, що за курсом НБУ станом на 9 лютого 2016 року становило 982657,92 грн., та 1700 грн. витрат, пов'язаних із вчиненням виконавчого напису, а всього - 984 357,92 грн.

14 червня 2016 року державним виконавцем органу державної виконавчої служби Братського управління юстиції Миколаївської області Горінською М.О. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження за вказаним виконавчим написом.

Обґрунтовуючи необхідність встановлення обмежень у праві виїзду ОСОБА_3 за межі України, державний виконавець посилалась на його ухилення від явки до ВДВС на виклик від 14 червня 2016 року, несплату вказаного боргу чи неподання підтверджуючих документів про його сплату, а також на заяву стягувача від 27 липня 2016 року про намір боржника виїхати за межі України.

Однак, на підтвердження заявленого, державним виконавцем надано лише копії листів, які надіслано боржнику на адресу: АДРЕСА_1 та реєстри поштових відправлень (а.с. 4,5,6). При цьому в матеріалах справи відсутні докази вручення ОСОБА_3 копії постанови про відкриття виконавчого провадження та листа від 14 червня 2016 року (а.с. 8). Тобто місцевий суд не перевірив фактів отримання боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження і вимогу про погашення боргу.

Крім того, ч. 1 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час винесення постанови про відкриття виконавчого провадження), визначено місце виконання рішення, а саме виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

З тексту подання державного виконавця про обмеження ОСОБА_3 у праві виїзду за кордон вбачається, що направлена державним виконавцем 14 червня 2016 року, за заявою представника стягувача Виставного В.В., постанова про звернення стягнення на орендну плату боржника в СПТ «Урожай» (на території Братського району), 22 червня 2016 року повернулась без виконання.

Більш того, з відповіді голови правління СПТ «Урожай» за вих. № 24 від 22 червня 2016 року вбачається, що ОСОБА_3 не перебуває та не перебував в трудових чи будь яких інших відносинах з цим товариством, а тому не отримував там ні орендну, ні заробітну плату.

На момент постановлення оскарженої ухвали Ісаєв був зареєстрований та проживав у АДРЕСА_1.

Викладене свідчить, що суд не перевірив наявність у державного виконавець Братського ВДВС підстав для відкриття виконавчого провадження.

Також матеріали справи не містять відомостей про вчинення державним виконавцем з 14 червня по 2 вересня 2016 року виконавчих дій відповідно до наданих йому повноважень а також про свідоме ухилення ОСОБА_3 від погашення боргу за умови реальної можливості цього.

Необхідність негайного розгляду подання державного виконавця не позбавляє суд обов'язку повно та всебічно дослідити обставини справи та надати правову оцінку обставинам, на які посилається заявник, враховуючи гарантовані Конституцією України свободу пересування та право вільно залишати територію України.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, задовольняючи подання державного виконавця про обмеження у праві виїзду за кордон ОСОБА_3, передчасно дійшов висновку про доведеність ухилення боржника від виконання виконавчого напису нотаріуса.

Оскільки місцевий суд не обґрунтував задоволення подання державного виконавця та порушив порядок, встановлений для вирішення цього питання, оскаржена ухвала суду, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, представника ОСОБА_3, задовольнити частково.

Ухвалу Братського районного суду Миколаївської області від 2 вересня 2016 року скасувати, а подання державного виконавця про обмеження у праві виїзду за кордон України ОСОБА_3 передати на новий розгляд до того ж суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий: В.І. Козаченко

Судді: Л.М. Прокопчук

Л.М. Царюк