АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 606/700/17Головуючий у 1-й інстанції Ромазан Л.С.
Провадження № 22-ц/789/948/17 Доповідач - Ходоровський М.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2017 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Ходоровського М.В.

суддів - Фащевська Н. Є., Загорський О. О.,

при секретарі - Панькевич Т.І.

з участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "ЕТАЛОН" на рішення Теребовлянського районного суду від 09 червня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "ЕТАЛОН" про визнання договору недійсним, стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди

ВСТАНОВИЛА:

В травні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» про визнання договору недійсним, стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди.

Позивач зазначив, що 24 березня 2017 року між ним та ТзОВ «Лізингова компанія «Еталон» укладено договір фінансового лізингу № 005186, згідно з п.1.1 якого лізингодавець зобов'язався придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування майно (трактор «Белорус 1025»), а лізингоодержувач зобов'язався прийняти вказане майно та сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами договору. Одразу ним сплачено відповідачу авансовий платіж у розмірі 110000 грн.

Ознайомившись із договором та додатками до нього, встановив, що вони грубо порушують його права споживача, окремі умови договору фінансового лізингу є несправедливими у розумінні ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Рішенням Теребовлянського районного суду від 09 червня 2017 року позов задоволено частково.

Визнано договір фінансового лізингу № 005186 від 24 березня 2017 року із додатками до нього №1,2,3, укладений між товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» та ОСОБА_2, недійсним.

Стягнуто із товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» в користь ОСОБА_1 сплачені кошти за договором фінансового лізингу № 005186 від 24 березня 2017 року в розмірі 110 000 грн.

Стягнуто із товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» в користь держави судовий збір у розмірі 1100 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ТзОВ "ЛК "ЕТАЛОН" просить рішення в частині задоволення позову скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 заперечив відносно апеляційної скарги та пояснив, що рішення суду є законним, обгрунтованим, а доводи апеляційної скарги є безпідставними.

Представник ТзОВ "ЛК "ЕТАЛОН" будучи повідомлений про розгляд справи у судове засідання не з'явився.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення позивача, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що 24 березня 2017 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» та ОСОБА_1 було укладено договір фінансового лізингу № 005186 із додатками до нього №1,2,3, відповідно до п. 1.1 якого лізингодавець зобов'язався придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування майно (трактор «Белорус 1025»), а лізингоодержувач зобов'язався прийняти вказане майно та сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами договору.

Згідно з п.1.3 вказаного договору замовлення предмета лізингу відбувається з моменту підписання лізингоодержувачем специфікації (додаток № 3 до договору) та сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця комісії за організацію і авансового платежу у повному обсязі.

В день укладення договору позивачем сплачено на рахунок авансовий платіж у розмірі 110000 грн., що підтверджується квитанцією установи банку №45, а також комісію банку в розмірі 500 грн.

Позивачу відповідачем не передано у користування предмет лізингу (трактор «Белорус 1025»).

Частково задовольняючи позовні вимоги суд виходив з того, що умови договору фінансового лізингу є несправедливими, порушують права позивача, договір всупереч вимогам закону не є нотаріально посвідчений.

З таким висновком суду слід погодитись, оскільки він відповідає вимогам закону та грунтується на матеріалах справи.

Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною. Так, за змістом частини п'ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору несправедливим, включаючи ціну договору, може бути визнано недійсним або змінено таке положення, а не сам договір.

У разі коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним в цілому.

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 цього Закону. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Аналізуючи норму ст.18 вказаного Закону можна дійти висновку, що умови договору кваліфікуються як несправедливі за наявності одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті З, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди позивачеві.

Несправедливими згідно із частиною третьою статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору (пункти 2-4), надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі (пункт 11); визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору (пункт 13).

Зі змісту п.4.2.2 договору фінансового лізингу випливає, що лізингоодержувач зобов'язаний компенсувати витрати лізингодавця, пов'язані з реєстрацією предмета лізингу у відповідних органах державної реєстрації транспортних засобів відповідно до виставленого рахунку протягом п'яти календарних днів з моменту отримання такого рахунку від лізингодавця.

Пунктом 5.1 договору передбачено, що предмет лізингу передається в користування лізингоодержувачу протягом строку, який становить не більше 50 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця комісії за організацію, авансового платежу, комісії за передачу предмета лізингу, у разі наявності, сплати різниці до вже сплаченого авансового платежу та комісії за організацію на умовах, викладених у п.5.4 цього договору, а також відшкодування платежів за реєстрацію та страхування предмета лізингу.

Таким чином, вказані умови договору передбачають подвійне відшкодування лізингоодержувачем одних і тих же витрат.

Відповідно до п.4.3.4, 4.3.5 договору лізингодавець має право вимагати від лізингоодержувача відшкодування збитків, завданих внаслідок його дій або бездіяльності відповідно до умов договору, розірвати договір в односторонньому порядку без зобов'язання завчасно повідомляти про це лізингоодержувача, розірвати договір у випадку неможливості продавця здійснити продаж та або поставку предмета лізингу, який визначив лізингоодержувач з причин, які не залежали від лізингодавця. У такому випадку лізингодавець повертає, лізингоодержувачу кошти на умовах п.12.12 договору, зокрема, лізингодавець із сплачених лізингоодержувачем платежів, утримує штраф 20% від сплаченої суми авансових платежів та не повертає комісію за організацію договору лізингу.

Однак, такі права для лізингоодержувача у договорі не передбачено.

Пунктами п.5.4, 5.5 договору передбачено у разі збільшення вартості предмету лізингу сплату лізингоодержувачем одноразово різниці комісії за організацію, а у разі зменшення вартості предмету лізингу різниця комісії за організацію поверненню не підлягає.

Крім того, п.8.2.3 договору вказує на те, що періодичний лізинговий платіж складається також із комісії за супроводження договору.

Згідно з п.11.5 договору у разі наявності провадження у судовій справі з приводу оспорювання правочину лізингоодержувач втрачає право придбати у власність предмет лізингу. Наведена умова обмежує право позивача на судовий захист.

Зі змісту п.12.6 договору випливає, що за порушення умов договору лізингоодержувач зобов'язаний буде повернути предмет лізингу, всі неоплачені платежі, штрафні санкції, пеню, що перевищуватиме вартість предмета лізингу.

Пункти 12.12, 12.14 договору встановлюють відповідальність лише лізингоодержувача за розірвання договору з його вини, за необгрунтовану відмову від прийняття предмету лізингу без встановлення відповідальності за такі ж дії лізингодавця.

В додатках №1,2,3 договору визначено умови щодо вартості предмета лізингу, яка може бути змінена у разі зміни відпускної ціни трактора у продавця, збільшенні розмірів платежів у зв'язку із інфляційними процесами, податковими змінами, позбавленні права лізингоодержувача на вибір продавця та страхової компанії, відсутності відповідальності лізингодавця за невиконання договірних зобов'язань та ін.

Таким чином, умови договору фінансового лізингу, який просить визнати недійсним лізингоодержувач позивач ОСОБА_1, вказують на обмеження його прав як споживача у порівнянні з правами лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків, звуження обов'язків лізингодавця, які передбачені Законом України «Про фінансовий лізинг», виключення відповідальності лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмета лізингу та передачі його належної якості, на розширення прав лізингодаця у порівнянні з правами лізингоодержувача.

Також судом встановлено, що договір фінансового лізингу нотаріально не посвідчений.

Відповідно до ч.1,2 ст.806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержуваем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Зі змісту ст.808 ЦК України випливає, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, заміни, безоплатного усунення недоліків, монтажу та запуску в експлуатацію тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець (постачальник) та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу.

Виходячи з аналізу вказаних норм договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним і містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Згідно з правовим висновком Верховного Суду України у справі № 6-648 цс 16 найм (оренда) транспортних засобів врегульовано параграфом 5 глави 58 ЦК України. За загальним правилом, передбаченим частиною першою статті 799 ЦК України, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Якщо стороною у цьому договорі виступає фізична особа, то згідно з частиною другою статті 799 ЦК України договір підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Нікчемний договір не породжує тих прав і обов'язків, настання яких бажали сторони й визнання такого договору недійсним не вимагається.

З врахуванням встановлених обставин по справі та зазначених норм права, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано визнав недійсним договір фінансового лізингу № 005186 від 24 березня 2017 року із додатками до нього №1,2,3, укладений між товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» та ОСОБА_2, та правильно стягнув із ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» в користь ОСОБА_1 сплачені кошти за договором фінансового лізингу № 005186 від 24 березня 2017 року в розмірі 110 000 грн.

Рішення суду є законним, обґрунтованим підстав для його скасування не має.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315 ЦПК України,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "ЕТАЛОН" відхилити.

Рішення Теребовлянського районного суду від 09 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ на протязі двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області М.В. Ходоровський