Провадження № 2/761/12/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Макаренко І.О.

при секретарі Триндюк А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-я особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Снітко Володимир Миколайович, ОСОБА_4 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, визнання недійсним заповіту, складеного ОСОБА_5 08.04.2010 р., відновлення становища, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, 3-і особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Снітко Володимир Миколайович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Острягін Дмитро Леонідович, Головне управління юстиції м. Києва про визнання заповіту, складеного ОСОБА_5 08.11.2007 року, недійсним, та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги, щодо предмета спору ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання недійсним заповіту, складеного ОСОБА_5 08.04.2010 р.,

в с т а н о в и в:

Позивач звернулась до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом, з урахуванням уточнень позовних вимог просить:

-визнати поважною причину пропуску ОСОБА_1 строку для прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5;

-визначити ОСОБА_1, додатковий строк для прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5, та подання заяви про прийняття спадщини після такої, тривалістю в три місяці з дня набрання рішенням законної сили;

-визнати посвідчений 08 квітня 2010 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Снітком В.М. за реєстровим № 1135 заповіт від імені ОСОБА_5, за яким остання заповіла «все своє майно, де б воно не було, і з чого б воно не складалось, а також все те, що їй буде належати на день її смерті і на що вона матиме право за законом» ОСОБА_2 - недійсним;

-оскільки заповіт від 08 квітня 2010 року, його складання, є наслідком підроблення такого офіційного документу, а відтак і волевиявлення заповідача - відновити дію складеного 08 листопада 2007 року ОСОБА_5 та посвідченого державним нотаріусом Четвертої київської державної нотаріальної контори Острягіним Дмитром Леонідовичем за реєстровим №2-9483 заповіту, за яким ОСОБА_5 заповіла все своє майно ОСОБА_1.

-стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 понесенні по справі судові витрати згідно наявних у справі квитанцій.

Свої вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_5. 08 листопада 2007 року, ОСОБА_5 склала заповіт, яким все своє майно, заповіла позивачу - ОСОБА_1. Заповіт було посвідчено державним нотаріусом Четвертої Київської державної нотаріальної контори Острягіним Дмитром Леонідовичем за реєстровим № 2-9483.

08 листопада 2007 року ОСОБА_5 була оформлена генеральна довіреність на ОСОБА_1, посвідчена державним нотаріусом Четвертої Київської державної нотаріальної контори Острягіним Дмитром Леонідовичем за реєстровим № 2-9484, якою ОСОБА_5 уповноважила ОСОБА_1 управляти і розпоряджатися всім її майном.

22 листопада 2007 року позивачем ОСОБА_1, від імені ОСОБА_7, в межах наданих нею в довіреності повноважень, було оформлено (укладено) договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 з ОСОБА_4.

02 жовтня 2008 року ОСОБА_5 звернулася до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_4 та інших про визнання довіреності та договору купівлі-продажу квартири недійсним, визнання права власності на квартиру, відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року, під час знаходження вказаної справи в провадженні місцевого загального суду ОСОБА_5 померла.

Під час розгляду справи ОСОБА_1 стало відомо, що ОСОБА_5, 8 квітня 2010 року повторно склала заповіт, яким все своє майно заповіла - ОСОБА_2, що визначало його правонаступництво за таким позовними вимогами.

ОСОБА_1 звернулась до першої Київської державної нотаріальної контори з бажанням подати заяву про прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5, нотаріусом було повідомлено ОСОБА_1, що 17 січня 2011 року відповідну заяву вже було подано ОСОБА_2, який також є спадкоємцем за заповітом. Нотаріусом, було роз'яснено ОСОБА_1, що заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю, або в тій частині, в якій він йому суперечить.

Саме обставини, наявності складеного пізніше заповіту та поданої ОСОБА_2 до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, змусили ОСОБА_1 не звертатися з аналогічною заявою до нотаріальної контори.

При ознайомленні з матеріалами справи за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_1 було виявлено, що складений на імя ОСОБА_2 заповіт, ОСОБА_5 не підписувався або не складався, оскільки підпис ОСОБА_5, абсолютно не співпадав з її почерком та підписом як у заповіті, складеному ОСОБА_5 у 2007 році на ім'я ОСОБА_1.

Позивач ОСОБА_1 звернулася з заявою до Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України з заявою про проведення почеркознавчої експертизи підпису ОСОБА_5 на заповіті від імені ОСОБА_5, посвідченому 08.04.2010 року.

Позивач ОСОБА_1 зазначає, що ОСОБА_2 незаконно став спадкоємцем за заповітом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5, оскільки не підтверджуються його родинні стосунки із ОСОБА_5, в свідоцтві про народження ОСОБА_2 батьком записано ОСОБА_8. В той час коли спадкоємцем є ОСОБА_5, начебто сестра ОСОБА_8.

Саме такі незаконні дії відповідача змусили позивача не звертатися із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори, що в свою чергу потягло пропущення строку на прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5.

Після подачі позову позивачу ОСОБА_1 стало відомо, що була проведена посмертна комісійна судово-психіатрична експертиза №431 від 27.05.2013 р., відповідно до якої, у період 08.11.2007 року ОСОБА_5 страждала на хронічний стійкий психічний розлад у вигляді шизофренії, і за своїм психічним станом у зазначений період часу не усвідомлювала значення свої дій та не могла керувати ними.

За таких обставин ОСОБА_1 вважає, що є достатні підстави вважати, в період складання заповіту від 08.04.2010 року ОСОБА_5 не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними.

У зв'язку з чим ОСОБА_1 звернулася до суду.

30.05.2013 року, ОСОБА_2 подав зустрічну позовну заяву, до ОСОБА_1, 3-і особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Снітко Володимир Миколайович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Острягін Дмитро Леонідович, Головне управління юстиції м. Києва про визнання заповіту, складеного ОСОБА_5 08.11.2007 року, недійсним. З урахуванням уточнень позовних вимог ОСОБА_2 просить:

-визнати недійсним заповіт ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1, посвідчений державним нотаріусом Четвертої Київської державної нотаріальної контори 08 листопада 2007 року і зареєстрований в реєстрі за №2-0483.

Мотивує свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла його рідна тітка ОСОБА_5.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 02 грудня 2014 року у справі №758/11844/14-ц, було встановлено факт того, що ОСОБА_2 є рідним племінником ОСОБА_5.

За життя, ОСОБА_5 заповіла все своє майно ОСОБА_2.

17 січня 2011 року Першою Київською державної нотаріальною конторою було заведено спадкову справу №34/2011 щодо майна померлої 19.12.2010 року ОСОБА_5, на підставі заяви ОСОБА_2 про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, а саме на квартиру АДРЕСА_1.

13 червня 2014 року Першою Київської державною нотаріальною конторою ОСОБА_2 було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Зазначена постанова обгрунтована тим, що на ім'я померлої не було зареєстровано об'єктів нерухомості, зокрема квартири за адресою: АДРЕСА_2.

08 листопада 2007 року ОСОБА_5 склала заповіт на користь ОСОБА_1. Заповіт посвідчено Четвертою Київською державною нотаріальною конторою і зареєстровано в реєстрі за №2-9483.

Також 08 листопада 2007 року на ім'я ОСОБА_1 була видана довіреність, посвідчену Четвертою Київською державною нотаріальною конторою за реєстровим №2-9484, на право управління та розпорядження майном ОСОБА_5.

22 листопада 2007 року, Четвертою Київською державною нотаріальною конторою було посвідчено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, за реєстровим №2-9884 укладений між ОСОБА_1, що діяла від імені ОСОБА_5 та ОСОБА_4.

19 грудня 2013 року рішенням Шевченківського районного суду м.Києва по цивільній справі №2-228/11, серед іншого, визнано недійсною довіреність посвідчену Четвертою Київською державною нотаріальною конторою 08.11.2007 року за реєстровим №2-9484, на право управління та розпорядження майном ОСОБА_5 та договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3, від 22 .11.2007 року за реєстровим №2-9884 укладений між ОСОБА_1, що діяла від імені ОСОБА_5 на підставі недійсної довіреності та ОСОБА_4.

В цій частині, рішення Шевченківського районного суду м. Києва рішенням Апеляційного суду м. Києва від 17 квітня 2014 року залишено без змін.

У зв'язку з чим, ОСОБА_2 звернувся із зустрічним позовом до суду.

04.12.2013 року була подана позовна заява третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги, щодо предмета спору ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання недійсним заповіту, складеного ОСОБА_5 08.04.2010 р., в якій просить суд:

- визнати недійсним заповіт від імені ОСОБА_5, посвідчений 08.0.2010 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Снітком В.М., зареєстрований в реєстрі за №1135.

Свої вимоги третя особа, яка заявляє самостійні вимоги, щодо предмету спору, ОСОБА_4 обґрунтовує тим, що ОСОБА_2 не є спадкоємцем ОСОБА_5, оскільки заповіт від 08.04.2010 р. від імені ОСОБА_5 на його користь не підписувала.

Вважає, що заповіт від 08.04.2010 р. складений з порушенням вимог щодо його форми. Крім того, висновком експертного дослідження №7241/11-11 від 09.08.2011 р., проведеного за заявою заінтересованої особи Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз, встановлено, що електрофотокопії першого примірника заповіту від імені ОСОБА_5, посвідченого 08.04.2010 року приватним нотаріусом КМНО Снітком В.М., ймовірно виконано не ОСОБА_5, а іншою особою.

В судовому засіданні, позивач ОСОБА_1, яка також є представником третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги, щодо предмета спору ОСОБА_4, позови підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, проти зустрічного позову заперечувала в повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні первісний позов ОСОБА_1 та позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги, щодо предмета спору ОСОБА_4 визнав частково, в частині недійсності заповіту, складеного ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріальноо округу Снітком В.М. від 08 квітня 2010 року, за реєстровим № 1135, свій зустрічний позов підтримав в повному обсязі та просив задовольнити його.

Треті особи в судове засідання не з'явились, про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином.

Суд заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив.

08 листопада 2007 року, ОСОБА_5 склала заповіт, яким все своє майно, заповіла ОСОБА_1. Заповіт було посвідчено державним нотаріусом Четвертої Київської державної нотаріальної контори Острягіним Дмитром Леонідовичем за реєстровим № 2-9483.

02 жовтня 2008 року Шевченківським районним судом м. Києва було відкрите провадження по справі №2-228/11 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1, ОСОБА_4, Острягіна Дмитра Леонідовича, треті особи: Генеральна прокуратури України, Київське міське управління юстиції про визнання недійсною довіреності та договору купівлі-продажу квартири, визнання права власності на квартиру, відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 від 20 грудня 2010 року виданим відділом реєстрації смерті у м. Києві.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 30.06.11 року провадження по справі №2-228/11 було зупинено до залучення до участі у справі правонаступника ОСОБА_5.

22 серпня 2011 року Шевченківський районним судом м. Києва провадження по справі № 2-228/11 було відновлено та залучено до участі у справі правонаступника ОСОБА_5 - ОСОБА_2, який є рідним племінником ОСОБА_5 відповідно до Рішення Подільського районного суду м. Києва від 02 грудня 2014 року у справі №758/11844/14-ц, де було встановлено факт того, що ОСОБА_2 є рідним племінником ОСОБА_5.

Ухвалою суду від 04 листопада 2011 року, по справі № 2-228/11 було призначено посмертну судово-психіатричну експертизу. Відповідно до висновку № 431 від 27.05.2013 року встановлено, що ОСОБА_5 в період підписання довіреності 08 листопада 2007 року страждала на хронічний стійкий психічний розлад у вигляді шизофренії, параноїдальна форма, безперервний тип перебігу, виражений апато-дисоціатинвий дефект на тлі органічного ураження головного мозку поєднаного, (судинно-дисметаболічного) ґенезу з психоорганічним синдромом (F20.0 та F07.9 згідно з МКХ-10) і за своїм психічним станом у зазначений період часу не усвідомлювала значення свої дій та не могла керувати ними.

Даний факт також встановлений у судовому Рішенні від 19 грудня 2013 року по справі №2-228/11.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009р. №9 визначено: «Судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК ( 435-15) зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України ( 254к/96-ВР ) та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства.

Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України ( 254к/96-ВР ) (статті 1, 8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Правила статті 225 ЦК ( 435-15 ) поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо.

Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК ( 1618-15 ) зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК.»

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

З урахуванням висновку посмертної судово-психіатричної експертизи №431 від 27.05.2013 року та встановлення даного факту в Рішенні Шевченківського районного суду міста Києва від 19 грудня 2013 року по справі №2-228/11, що ОСОБА_5 в період підписання довіреності 08 листопада 2007 року страждала на хронічний стійкий психічний розлад у вигляді шизофренії, параноїдальна форма, безперервний тип перебігу, виражений апато-дисоціатинвий дефект на тлі органічного ураження головного мозку поєднаного, (судинно-дисметаболічного) ґенезу з психоорганічним синдромом (F20.0 та F07.9 згідно з МКХ-10) і за своїм психічним станом у зазначений період часу не усвідомлювала значення свої дій та не могла керувати ними, суд вважає, що вимога позивача за первісним позовом ОСОБА_1 про відновлення дії заповіту складеного 08 листопада 2007 року, ОСОБА_5 та посвідчений державним нотаріусом Четвертої Київської державної нотаріальної контори Острягіним Д.Л. за реєстровим №2-9483, яким ОСОБА_5 заповіла все своє майно, ОСОБА_1, задоволенню не підлягає.

Разом з тим, позовні вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_2, про визнання недійсним заповіту ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1, посвідчений державним нотаріусом Четвертої Київської державної нотаріальної контори 08 листопада 2007 року і зареєстрований в реєстрі за №2-0483, підлягають задоволенню.

Ухвалою Шевченківського районного суду від 09 липня 2015 року по даній справі була призначена посмертна судово-психіатрична експертиза.

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта №187 від 11.03.2016 року у період підписання заповіту від 08.04.2010 р. ОСОБА_5 страждала на хронічний стійкий психічний розлад у вигляді шизофренії, параноїдальна форма, безперервний тип перебігу, виражений апато-дисоціатинвий дефект на тлі органічного ураження головного мозку поєднаного, (судинно-дисметаболічного) ґенезу з психоорганічним синдромом (F20.0 та F07.9 згідно з МКХ-10) і за своїм психічним станом у зазначений період часу не усвідомлювала значення свої дій та не могла керувати ними.

Згідно п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009р. №9 визначено: «Судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК ( 435-15) зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України ( 254к/96-ВР ) та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства.

Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України ( 254к/96-ВР ) (статті 1, 8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Правила статті 225 ЦК ( 435-15 ) поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо.

Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК ( 1618-15 ) зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК.»

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Враховуючи висновок експерта №187, позовні вимоги позивача за первісним позовом ОСОБА_1 та третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги, щодо предмета спору ОСОБА_4, про визнання заповіту складеного ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2, посвідченим приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Снітком В.М. від 08 квітня 2010 року, за реєстровим № 1135, недійсним, підлягають задоволенню.

Щодо вимог позивача за первісним позовом ОСОБА_1 про визнання поважною причину пропуску строку для прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 та визначити ОСОБА_1, додатковий строк для прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5, та подання заяви про прийняття спадщини після такої, тривалістю в три місяці з дня набрання рішенням законної сили, суд вважає вони не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 р. за N 7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правова позиція, висловлена Верховним судом України при розгляді справи № 6-1486цс15 передбачає, що відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом вищезазначеної статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Отже, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

За таких обставин, суд критично ставиться до доводів позивача за первісним позовом ОСОБА_1, щодо перешкод для подання заяви про прийняття спадщини, а тому суд вважає, що обставини не є поважними та відмовляє в задоволенні позовних вимог.

За встановлених обставин, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-я особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Снітко Володимир Миколайович, ОСОБА_4 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, визнання недійсним заповіту, складеного ОСОБА_5 08.04.2010 р., відновлення становища підлягає частковому задоволенню.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1, 3-і особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Снітко Володимир Миколайович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Острягін Дмитро Леонідович, Головне управління юстиції м. Києва про визнання заповіту, складеного ОСОБА_5 08.11.2007 року, недійсним підлягає задоволенню в повному обсязі.

Позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги, щодо предмета спору ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання недійсним заповіту, складеного ОСОБА_5 08.04.2010 р., підлягає задоволенню в повному обсязі.

Розподіляючи судові витрати суд керується положеннями ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 3, 11, 57, 60, 61, 88, 169, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 202, 203, 215, 225, 1272 ЦК України, суд -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-я особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Снітко Володимир Миколайович, ОСОБА_4 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, визнання недійсним заповіту, складеного ОСОБА_5 від 08.04.2010 р., відновлення становища - задовольнити частково.

Визнати заповіт, складений ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріальноо округу Снітком В.М. від 08 квітня 2010 року, за реєстровим № 1135, недійсним.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 243,60 грн..

В задоволенні решти вимог- відмовити.

Позов третьої особи, що заявляє самостійні вимоги, щодо предмета спору - ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання недійсним заповіту, складеного ОСОБА_5 08.04.2010 р. - задовольнити.

Визнати заповіт, складений ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріальноо округу Снітком В.М. від 08 квітня 2010 року, за реєстровим № 1135, недійсним.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1, 3-і особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Снітко Володимир Миколайович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Острягін Дмитро Леонідович, Головне управління юстиції м. Києва про визнання заповіту, складеного ОСОБА_5 08.11.2007 року, недійсним - задовольнити.

Визнати заповіт, складений ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1, посвідчений державним нотаріусом Четвертої Київської державної нотаріальної контори від 08 листопада 2007 року, зареєстрований в реєстрі за №2-0483, недійсним.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м.Києва шляхом подачі апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м.Києва протягом 10 днів з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: