У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2017 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ СтупакО.В., розглянувши касаційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Волинській області на рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 29 травня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 30 червня 2017 року у справі за позовом Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Волинській області до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обов'язків,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2016 року Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Волинській області (далі - Управління ВДФССНВВПЗ) звернулось до суду із вказаним позовом, який обгрнунтувало тим, що ОСОБА_2 з 03 вересня 2001 року працює в Управлінні ВДФССНВВПЗ, а з червня 2012 року обіймає посаду головного спеціаліста відділу відшкодування шкоди потерпілим, що з 01 жовтня 2014 року перейменоване на відділ страхових виплат. За результатами службового розслідування, проведеного в період з 09 серпня 2016 року по 31 серпня 2016 року працівниками Управління ВДФССНВВПЗ встановлено, що в порушення вимог п. 2.6 Положення про забезпечення потерпілих внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання санаторно-курортним лікуванням, затвердженого постановою правління Фонду від 31 жовтня 2007 року № 49, із змінами, головний спеціаліст відділу страхових виплат ОСОБА_2, не маючи відповідних повноважень та без відома начальника відділення Фонду видав потерпілому ОСОБА_3 путівку № 1155 на санаторно-курортне лікування у санаторій «Східницькі Карпати», раніше встановленого терміну на 1 рік, чим заподіяв фінансові збитки Фонду у розмірі 11 664 грн. Враховуючи те, що заявою від 27 вересня 2016 року ОСОБА_2 повідомив Управління ВДФССНВВПЗ, що він відмовляється у добровільному порядку відшкодовувати завдані збитки, тому Управління ВДФССНВВПЗ змушено звернутися до суду та просило стягнути з ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 2 941 грн 71 коп.

Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 29 травня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 30 червня 2017 року, відмовлено у задоволенні позову.

У касаційній скарзі Управління ВДФССНВВПЗ просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суд та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим касаційна скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити, оскільки із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Відповідно до ст. 132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку.

Згідно з п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», суд зобов'язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об'єктивного з'ясування обставин, від яких залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, з'ясовувати наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов'язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника.

Відповідно до ч. 4 ст. 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» потерпілому, який став інвалідом, періодично, але не рідше одного разу на три роки, а інвалідам I групи щорічно безоплатно за медичним висновком надається путівка для санаторно-курортного лікування; у разі самостійного придбання путівки її вартість компенсує Фонд у розмірі, встановленому правлінням Фонду.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, а також, врахувавши обставини справи, відмовляючи у задоволенні позову, обґрунтовано виходив із того, що позивачем не доведено наявності прямої дійсної шкоди, завданої підприємству внаслідок передчасної видачі потерпілому ОСОБА_3 путівки на санаторно-курортне лікування, оскільки видача такої не суперечило положенням Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Доводи заявника у касаційній скарзі стосовно того, що у зв'язку з наданням раніше встановленого строку ОСОБА_3 путівки на санаторно-курортне лікування Управлінню ВДФССНВВПЗ завдано матеріальної шкоди є необгрунтованими, оскільки у судовому засіданні представник позивача зазначив, що купівля путівок для санаторно-курортного лікування здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України і перенаправляються для реалізації в Управління ВДФССНВВПЗ, а отже останнє не понесло витрат у зв'язку із оформленням вищевказаної путівки.

Також слід зазначити, що оскільки ОСОБА_3 скористався своїм правом на отримання путівки на санаторно-курортне лікування раніше передбаченого строку, останній погодився не отримувати такі путівки до 2020 року.

Ухвалюючи рішення у справі, суди правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, в результаті чого ухвалили законні й обґрунтовані рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права, підстави для їх скасування відсутні.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи в касаційному порядку не передбачено.

Керуючись п.5 ч.4 ст.328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити Управлінню виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Волинській області у відкритті касаційного провадження у справі за позовом Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Волинській області до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обов'язків, за касаційною скаргою на рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 29 травня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 30 червня 2017 року.

Додані до касаційної скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ О.В. Ступак