Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1540/17 Головуючий у суді І-ї інстанції Баранець А.М.
Доповідач Чельник О. І.
УХВАЛА

25.07.2017 колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого: Чельник О.І.

суддів: Авраменко Т.М., Суровицької Л.В.

за участі секретаря: Двоєнко А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей, третя особа Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Світловодської міської ради,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27 квітня 2017 року заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову задоволено.

Заборонено виїзд за кордон ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, без супроводу батька, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить ухвалу суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Застосовуючи заходи забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 заперечує проти виїзду дітей за межі України та невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції судова колегія погодитись не може.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Статтею 152 ЦПК України передбачені види забезпечення позову, одним з яких є заборона вчиняти певні дії.

Судом встановлено, що предметом позову є розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей.

Як роз'яснено у п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову суд (суддя) має з урахування доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальної загрози невиконання можливого рішення.

Забезпечення позову шляхом заборони виїзду малолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за кордон, без супроводу батька - ОСОБА_3 судом першої інстанції фактично ухвалене рішення без розгляду справи по суті.

Також, позивачем не було надано належних доказів можливості виїзду малолітніх дітей за кордон без нотаріально посвідченого дозволу батька, оскільки відповідно до п.п.1 п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» (далі по тексту Правила), виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон.

Згідно з п.п.2 п.4 Правил виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, зокрема, якщо у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким перетинає державний кордон громадянин, який не досяг 16-річного віку, або проїзному документі дитини є запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка про взяття на постійний консульський облік у дипломатичному представництві або консульській установі України за кордоном.

Матеріали справи містять копії паспортів ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, видані 21.12.2016 року за номерами НОМЕР_1 та НОМЕР_2 відповідно, проте запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України у вказаних паспортах відсутні (а.с.29, 30).

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до висновку про вжиття заходів забезпечення позову з порушенням норм процесуального права.

Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Цивільний процесуальний закон не зобов'язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено виконання рішення при задоволенні позову.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав та законних інтересів. При цьому ухвалою про забезпечення позову не може вирішуватися спір по суті.

Ухвалу про забезпечення позову постановлено з порушенням вимог процесуального законодавства і тому погодитися з висновком суду про такий засіб забезпечення позову не можна, оскільки він не відповідає вимогам закону та суперечить змісту заходів забезпечення та меті їх застосування.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.312 ЦПК України апеляційний суд змінює або скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права або при правильному вирішенні було помилково сформульовано суть процесуальної дії чи підстави її застосування.

За таких обставин постановлена районним судом ухвала підлягає скасуванню з постановленням ухвали з цього питання.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 312, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27 квітня 2017 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою у задоволені заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя: О.І. Чельник

Судді: Т.М. Авраменко

Л.В. Суровицька