Справа №577/1985/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - Гетьман В. В.
Номер провадження 22-ц/788/1343/17 Суддя-доповідач - Хвостик С. Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2017 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Хвостика С. Г.,

суддів - Кононенко О. Ю. , Криворотенка В. І.

за участю секретаря - Пархоменко А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4

на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 23 червня 2017 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Комунального підприємства «Теплогарант», треті особи: Конотопський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області, Конотопська міська державна нотаріальна контора, про зняття арешту з майна, -

в с т а н о в и л а:

У травні 2017 року ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_5, після смерті якої залишилось спадкове майно у вигляді квартири АДРЕСА_1. Однак, при зверненні до Конотопської міської державної нотаріальної контори для оформлення свідоцтва про право на спадщину державним нотаріусом було з'ясовано, що на вказане майно існує обтяження, а саме: на підставі постанови відділу Державної виконавчої служби Конотопського міськрайонного управління юстиції від 14 лютого 2014 року на все майно, що належало боржнику ОСОБА_5, у виконавчому провадженні про стягнення з неї на корись КП «Теплогарант» боргу в сумі 3581 грн. 72 коп. було накладено арешт та заборонено його відчуження.

Посилаючись на те, що борг на користь КП «Теплогарант», на підставі якого державним виконавцем був накладений арешт на спірну квартиру, погашений згідно з квитанцією від 05 грудня 2016 року, у зв'язку з чим відпали підстави для арешту майна спадкодавця, тому позивач просив суд зняти арешт із спадкового рухомого і нерухомого майна, в тому числі, і на квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 23 червня 2017 року відмовлено ОСОБА_3 у задоволенні позовних вимог.

Вказане рішення суду представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 оскаржив в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі представник позивача, посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги зазначається, що суд першої інстанції не врахував обставини того, що виконавче провадження закінчено у зв'язку зі смертю боржника і борг перед КП «Теплогарант» на даний час повністю погашений. До того ж, як вказав представник позивача, підприємство не заперечувало проти позову, тому, на його думку, відсутні підстави для арешту майна померлої ОСОБА_5

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4 про задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV (в редакції, чинної на момент накладення арешту на спірне майно) у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним в порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), яки його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Як передбачено ч. 1 ст. 59 нині діючого Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

З роз'яснень, викладених у п. 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07 лютого 2014 року № 6, вбачається, що вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту. У такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах. Орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може бути залученим судом до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору.

Також, як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.п.1, 2, 5 постанови «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03 червня 2016 року за № 5, у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов'язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

На рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби стороною виконавчого провадження може бути подана скарга, яка підлягає розгляду в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, крім випадків, коли розгляд таких скарг відбувається за правилами іншого судочинства.

Позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Позови на захист майнових прав малолітніх та неповнолітніх дітей боржника (засудженого) можуть бути пред'явлені їхніми законними представниками, а у випадках, встановлених законом, органами та особами, яким надано право захищати права, свободи чи інтереси інших осіб (статті 3, 45 ЦПК).

У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, а якщо такі дії вчинялися при виконанні вироку суду щодо цивільного позову у кримінальному провадженні, то відповідна скарга підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства відповідно до вимог статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено статтею 60 Закону про виконавче провадження.

За положеннями ч.1 ст.181 Кодексу адміністративного судочинства України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Згідно з роз'ясненнями, наданими у п. 20 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів» від 20 травня 2013 року за № 8, публічно-правовими є спори між особою, на майно якої накладено арешт у виконавчому провадженні і яка не є боржником у цьому провадженні, та органом державної виконавчої служби - суб'єктом владних повноважень з приводу рішень, дій чи бездіяльності, прийнятих (вчинених) під час проведення опису та арешту майна, що не пов'язані з визнанням права власності на арештоване майно.

Як вбачається з матеріалів справи та змісту позовної заяви, заявлений спір стосується неможливості позивачем ОСОБА_3 реалізувати своє спадкове право щодо нерухомого майна, яке належало його померлій матері ОСОБА_5, оскільки під час перевірки наявності реєстрації права власності на спадкове майно державним нотаріусом було з'ясовано, що на вказане майно існує обтяження, а саме: накладено арешт та заборонено його відчуження. Арешт накладено виконавчою службою у постанові від 14 лютого 2014 року під час примусового виконання судового рішення про стягнення з ОСОБА_5 на користь КП «Теплогарант» заборгованості за опалення в сумі 3581 грн. 72 коп.

Отже, достовірно встановлено і дана обставина не заперечується сторонами, що позивач ОСОБА_3 не є стороною виконавчого провадження про стягнення коштів з нині померлої ОСОБА_5, в рамках якого був накладений арешт на нерухоме майно.

Крім того, відповідно до постанови державного виконавця відділу державної виконавчої служби Конотопського міськрайонного управління юстиції від 25 червня 2015 року виконавче провадження з примусового виконання судового наказу, виданого 24 грудня 2013 року Конотопським міськрайонним судом Сумської області про стягнення з ОСОБА_5 на користь КП «Теплогарант» заборгованості з опалення в солідарному порядку в сумі 3581 грн. 72 коп., закінчено на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» у зв'язку зі смертю боржника ОСОБА_5 (а.с. 12).

На підставі вищенаведених норм права та встановлених у справі обставин колегія суддів дійшла висновку, що оскільки позивач не є стороною виконавчого провадження, яке, до того ж, на час звернення позивача до суду з даним позовом вже закінчено, тому фактично спір у позивача виник з приводу примусового виконання виконавчою службою судового наказу щодо арешту майна.

Проте, згідно висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 13 січня 2016 року у справі № 6-2850цс15, у випадку оскарження сторонами виконавчого провадження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця щодо виконання рішень суду, ухваленого за правилами ЦПК України, прийнятого 18 березня 2004 року, розгляд таких скарг здійснюється за правилами цивільного судочинства судом, який видав виконавчий документ.

У разі оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця щодо виконання рішення суду, ухваленого за правилами ЦПК України 1963 року, а також у разі оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця особами, які не є учасниками виконавчого провадження така скарга підлягає розгляду відповідно до ст. 181 КАС України.

Отже, подана позивачем в порядку цивільного судочинства позовна заява про зняття арешту з майна не може бути розглянута в порядку цивільного судочинства, оскільки він, як особа, яка не є учасником виконавчого провадження, має право звернутися до адміністративного суду із відповідною позовною заявою в порядку, визначеному статтею 181 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи вищенаведене, тобто обставини того, що подана ОСОБА_3 позовна заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, однак, вона була розглянута судом з порушенням вказаного порядку, тому рішення суду у даній справі необхідно скасувати, а провадження - закрити з підстав, передбачених ч.1 ст.310 ЦПК України, п.1 ч.1 ст.205 ЦПК України, у зв'язку з чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.4, 310 ч.1, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 23 червня 2017 року в даній справі скасувати.

Провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Комунального підприємства «Теплогарант», треті особи: Конотопський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області, Конотопська міська державна нотаріальна контора, про зняття арешту з майна - закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -