Справа № 522/6023/16-ц
Провадження №2/522/3840/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(вступна та резолютивна частини)

31 липня 2017 року Приморський районний суд м. Одеси

у складі: головуючого судді: Бойчука А. Ю.

при секретарі Іскрич В. В..,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права особистої власності на квартиру,-

ВСТАНОВИВ:

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 7,8,10,11,15,209,212-215,294 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - відмовити у повному обсязі.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права особистої власності на квартиру - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право особистої власності на квартиру АДРЕСА_1, яка в цілому складається з трьох кімнат загальною площею 74,8 кв.м., у тому числі житловою - 50,5 кв.м.. придбану на підставі договору купівлі-продажу від 06.08.2009 р., посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пашичевою Г.Л., зареєстрованого в реєстрі за № 2389.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір у розмірі 7 250 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, яки брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя : А. Ю. Бойчук

Справа № 522/6023/16-ц

Провадження №2/522/3840/17

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2017 року Приморський районний суд м. Одеси

у складі: головуючого судді: Бойчука А. Ю.

при секретарі Іскрич В. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права особистої власності на квартиру,-

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 у якому просила здійснила поділ спільного майна подружжя, шляхом виділення у власність по ? частини квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 та автомобіля Фольцваген Таурек д/н НОМЕР_1. При цьому посилається на те, що в період шлюбу позивачем та відповідачем спільно було придбана квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1, вартість якої становить 1 200 000,00 грн. (150 тисяч доларів США) та автомобіль Фольцваген Таурек д/н НОМЕР_1, вартість якого становила 256 000,00 грн. (32 тисячі доларів США), а також інше рухоме майно, право власності яке було оформлено на ім'я ОСОБА_2.

У червні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до ОСОБА_1 із зустрічним позовом, у якому просив суд визнати за позивачем право особистої власності на квартиру АДРЕСА_1, яка в цілому складається з трьох кімнат загальною площею 74,8 кв. м. у тому числі житловою - 50,5 кв. м. придбану на підставі договору купівлі-продажу від 06.08.2009 р., посвідченого приватний нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пашичевою Г.Л., зареєстрованого в реєстрі за № 2389; та стягнення витрати по сплаті судового збору у розмірі 7 250 грн.

У судових засіданнях представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 підтримав первісні позовні вимоги та просив суд їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві, та заперечував щодо задоволення зустрічних позовних вимог до ОСОБА_1, просив відмовити в повному обсязі.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_6 у судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_1, просив суд у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, та підтримав позовні вимоги за зустрічним позовом до ОСОБА_1

Суд, вислухавши думку сторін та їх представників, вислухавши показання свідків, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, прийшов до наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 03.09.2004 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в Міському відділі реєстрації актів цивільного стану Одеського обласного управління юстиції було зареєстровано шлюб.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 09.12.2014 року по справі №522/18692/14-ц розірвано шлюб між сторонами розірвано.

В період шлюбу у сторін народилося двоє дітей - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 (що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_2 та НОМЕР_3).

З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 06.08.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пашичевою Г. Л. та зареєстрованого за №10775115.

Позивач, ОСОБА_1, просить виділити їй у власність ? частину зазначеної квартири, при цьому, відповідач ОСОБА_2 в зустрічній позовній заяві посилається на те, що вказана квартира придбана за рахунок його особистих коштів, які він отримав в борг від своєї матері ОСОБА_9, а відтак дана квартира не є спільною сумісною власністю та не підлягає розподілу.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами на власний розсуд.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст.61 ЦПК України, обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

За приписами ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до розписки від 06 серпня 2009 року, наявної в матеріалах справи, ОСОБА_2 було отримано позику від ОСОБА_9 в розмірі 150 000 доларів США для придбання квартири АДРЕСА_1.

Також судом встановлено що грошові кошти ОСОБА_9 отримала за рахунок продажу квартири АДРЕСА_2, яка була продана за еквівалент 90 000 доларів США. Також раніше було продано будинок по АДРЕСА_3 за 30 000 доларів США, та квартира АДРЕСА_2 за 20 000 доларів США (що підтверджується відповідними розписками).

За рахунок отриманих ОСОБА_2 в борг від ОСОБА_9 коштів у розмірі 150 000 доларів США 06.08.2009 року ним була придбана квартира АДРЕСА_1 за 150 000 доларів США (що підтверджується договором купівлі-продажу та розпикою).

Згідно зі ст.368 ч.3 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно з п.п.23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжями про майно - необхідно встановити обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясувати джерело і час його придбання.

Відповідно до п.3, ч.1, ст.57 Сімейного кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Враховуючи викладені вище обставини, суд дійшов висновку, що квартира була придбана за рахунок особистих коштів ОСОБА_2 які він отримав у борг, а відтак на підставі ст.ст.57, 60 СК України це майно є його особистою власністю і не є спільною сумісно власністю подружжя.

Даний висновок підтверджується судовою практикою, зокрема Постановою Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 01.07.2015 р. та Постанови Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 25.11.2015 р.

На підставі викладеного, в задоволені позовних вимог в частині поділу спільного майна подружжя шляхом виділення ОСОБА_1, ? частини квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 слід відмовити а позовні вимог ОСОБА_2 в частині визнати за ним право особистої власності на квартиру АДРЕСА_1, яка в цілому складається з трьох кімнат загально площею 74,8 кв.м., у тому числі житловою - 50,5 кв.м. придбану на підставі договору купівлі-продажу від 06.08.2009 р., посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пашичевою Г.Л., зареєстрованого в реєстрі за № 2389 слід задовільнити.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 в частині поділу спільного майна подружжя шляхом виділення ОСОБА_1, ? частини автомобілю Фольцваген Таурек д/н НОМЕР_1 суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст.10 ЦПК України сторони є рівними учасниками судового розгляду та на підставі ст.60 ЦПК України повинні довести належними доказами обставини, як в обґрунтування заявлених позовних вимог , також щодо заперечень за позовом.

Згідно ч.3, 4 ст. 60 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд звертає увагу на той факт, що позивачем до суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що вказаний автомобіль був придбаний сторонами під час шлюбу і є об'єктом спільної власності подружжя.

З огляду на викладене, позовні вимоги в цій частині підлягають залишенню без задоволення, як такі, що не доведені належними доказами.

Суд, на підставі сукупності зібраних по справі доказів, прийшов до обґрунтованого висновку, що в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя слід відмовити а позовні вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права особистої власності на квартиру слід задовільнити.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

У рішенні суду повно відображені обставини, які мають істотне значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженнями в судовому засіданні.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 7,8,10,11,15,209,212-215,294 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - відмовити у повному обсязі.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права особистої власності на квартиру - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право особистої власності на квартиру АДРЕСА_1, яка в цілому складається з трьох кімнат загальною площею 74,8 кв.м., у тому числі житловою - 50,5 кв.м.. придбану на підставі договору купівлі-продажу від 06.08.2009 р., посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пашичевою Г.Л., зареєстрованого в реєстрі за № 2389.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір у розмірі 7 250 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, яки брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя : А. Ю. Бойчук