У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЧервинської М.Є.,
суддів: Завгородньої І.М., Мазур Л.М.,
Карпенко С.О., Ситнік О.М.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Національного авіаційного університету, третя особа - ОСОБА_7, про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за касаційною скаргою Національного авіаційного університету на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 15 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 06 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом, у якому зазначав, що наказом ректора Національного авіаційного університету (далі - НАУ) від 24 жовтня 2014 року № 622/к його переведено з посади проректора з заочного та дистанційного навчання на посаду проректора з науково-педагогічної роботи університету та корпоративною розвитку за строковим трудовим договором.

Наказом в.о. ректора ОСОБА_7 від 20 серпня 2015 року № 2 скасовано наказ ректора НАУ від 24 жовтня 2014 року № 622/к у частині переведення з посади проректора з заочного та дистанційного навчання на посаду проректора з науково-педагогічної роботи університету та корпоративною розвитку за строковим трудовим договором з 23 жовтня 2014 року по 22 жовтня 2019 року. Звільнено ОСОБА_6 з посади проректора НАУ на підставі ст. ст. 7, 21 КЗпП України у зв'язку з порушенням встановлених правил прийняття на роботу.

Позивач вважав, що ОСОБА_7 вийшов за межі своїх повноважень, передбачених статутом НАУ, оскільки п. 5.2.2 останнього ректорові надано повноваження виключно на видачу наказів та розпоряджень, надання обов'язкових для виконання доручень, але не право скасовувати попередні накази ректора. Крім того, у самому тексті оскаржуваного наказу відсутнє посилання на спеціальну норму, яка, за переконанням НАУ, була порушена під час прийняття позивача на роботу. Для того, щоб звільнити його з посади, відповідач мав отримати згоду Вченої ради НАУ та органів студентського самоврядування, що прямо передбачено у п. 5.3.3 статуту НАУ, проте цієї процедури відповідачем дотримано не було.

Просив визнати протиправним та скасувати наказ в.о. ректора ОСОБА_7 від 20 серпня 2015 року № 2, поновити його на раніше займаній посаді проректора з науково-педагогічної роботи та корпоративного розвитку НАУ, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 20 серпня 2015 року по час ухвалення рішення.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 15 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 06 липня 2016 року, позов задоволено частково. Визнано незаконним звільнення ОСОБА_6 з посади проректора з науково-педагогічної роботи та корпоративного розвитку НАУ на підставі ст. ст. 7, 21 КЗпП України у зв'язку із порушенням встановлених правил прийняття на роботу згідно з наказом від 20 серпня 2015 року № 2 за підписом в.о. ректора НАУ ОСОБА_7, і поновлено його на посаді проректора з науково-педагогічної роботи та корпоративного розвитку НАУ з 20 серпня 2015 року. Стягнуто з НАУ на користь ОСОБА_6 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 90 387 грн 97 коп. за вирахуванням обов'язкових платежів за період з 20 серпня по 05 листопада 2015 року. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі НАУ, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши доводи касаційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, керувався тим, що звільнення позивача відбулося з порушенням норм трудового законодавства.

Судами встановлено, що ОСОБА_6 з 11 квітня 2000 року працював у Київському міжнародному університеті цивільної авіації, який у подальшому Указом Президента України від 11 вересня 2000 року № 1059/2000 перейменовано у Національний авіаційний університет.

25 лютого 2009 року на позивача наказом від 11 березня 2009 року № 130/к покладено виконання обов'язків проректора із заочного та дистанційного навчання. Зазначена посада введена рішенням Вченої ради НАУ і ОСОБА_6 отримав рекомендацію від Вченої ради НАУ на призначення, до затвердження на посаді у встановленому законодавством порядку.

11 листопада 2009 року ОСОБА_6 на підставі наказу від 11 листопада 2009 року № 675/к переведено на посаду проректора із заочного та дистанційного навчання університету на умовах контракту.

12 листопада 2009 року між НАУ та ОСОБА_6 укладено контракт № 139к, згідно з яким останнього прийнято на роботу на посаду проректора з заочного та дистанційного навчання з 11 листопада 2009 року по 30 червня 2013 року (а. с. 214, 215, т. 1).

18 жовтня 2011 року між НАУ та ОСОБА_6 укладено контракт № 133к, згідно з яким останнього прийнято на роботу на посаду проректора з заочного та дистанційного навчання з 01 жовтня 2011 року по 30 червня 2013 року на підставі наказу від 17 жовтня 2011 року № 695/к (а. с. 216, 217, т. 1).

12 червня 2013 року між НАУ та ОСОБА_6 укладено контракт № 21к, згідно з яким останнього прийнято на роботу на посаду проректора з заочного та дистанційного навчання з 01 липня 2013 року по 30 червня 2014 року на підставі наказу від 11 червня 2013 року № 302/к (а. с. 218, 219, т. 1).

23 червня 2014 року між НАУ та ОСОБА_6 укладено контракт № 8к, згідно з яким останнього прийнято на роботу на посаду проректора з заочного та дистанційного навчання з 01 липня 2014 року по 30 червня 2019 року на підставі наказу від 20 червня 2014 року № 309/к (а. с. 220, 221, т. 1).

Наказом НАУ від 24 жовтня 2014 року № 622/к позивача переведено з посади проректора з заочного та дистанційного навчання на посаду проректора з науково-педагогічної роботи університету та корпоративною розвитку за строковим трудовим договором. Розірвано контракт від 23 червня 2014 року № 8/к (а. с. 41, т. 1).

Наказом в.о. ректора ОСОБА_7 від 20 серпня 2015 року № 2 скасовано наказ ректора НАУ від 24 жовтня 2014 року у частині переведення ОСОБА_6 з посади проректора з заочного та дистанційного навчання на посаду проректора з науково-педагогічної роботи університету та корпоративного розвитку за строковим трудовим договором з 23 жовтня 2014 року по 22 жовтня 2019 року. Звільнено ОСОБА_6 з посади проректора НАУ на підставі ст. ст. 7, 21 КЗпП України у зв'язку з порушенням встановлених правил прийняття на роботу (а. с. 42, т. 1).

Наказом в.о. ректора НАУ ОСОБА_7 від 05 листопада 2015 року № 966/к відмінено наказ в.о. ректора Національного авіаційного університету від 20 серпня 2015 року № 2 про звільнення ОСОБА_6 з посади проректора з науково-педагогічної роботи та корпоративного розвитку університету, поновлено ОСОБА_6 на вказаній посаді та відновлено дію контракту з 06 листопада 2015 року (а. с. 6, т. 2).

Наказом в.о. ректора НАУ ОСОБА_9 від 06 листопада 2015 року № 962/к скасовано повністю всі накази від 05 листопада 2015 року, підписані ОСОБА_7 від імені керівника НАУ без повноважень (а. с. 119, т. 1).

За змістом ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до вимог ст. 21 КЗпП України трудовий договір це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (у тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Пунктом 2 ч. 1, ч. 2 ст. 23 КЗпП України визначено, що трудовий договір може укладатись на визначений строк, встановлений за погодженням сторін. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках. Передбачених законодавчими актами.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Статтями 40, 41 КЗпП України визначені підстави для розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

Згідно зі ст. 7 КЗпП України особливості регулювання праці осіб, які працюють у районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров'я, тимчасових і сезонних працівників, а також працівників, які працюють у фізичних осіб за трудовими договорами, додаткові (крім передбачених у статтях 37 і 41 цього Кодексу) підстави для припинення трудового договору деяких категорій працівників за певних умов (порушення встановлених правил прийняття на роботу та ін.) встановлюються законодавством.

Відповідно до ч. 7 ст. 27 Закону України «Про вищу освіту» вищий навчальний заклад діє на підставі власного статуту. Статут вищого навчального закладу повинен містити, зокрема, повноваження органів управління вищого навчального закладу, права та обов'язки керівника вищого навчального закладу.

Згідно з ч. 1 ст. 34 Закону України «Про вищу освіту» безпосереднє управління діяльністю вищого навчального закладу здійснює його керівник (ректор, президент, начальник, директор), права якого визначаються статутом.

Відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 34 Закону України «Про вищу освіту» керівник вищого навчального закладу в межах наданих йому повноважень призначає на посаду та звільняє з посади працівників.

Згідно зі ст. 36 Закону України «Про вищу освіту» колегіальним органом управління вищого навчального закладу є Вчена рада, повноваження якої встановлюються статутом.

Відповідно до п. 5.1.1 статуту НАУ безпосереднє управління діяльністю НАУ здійснює ректор, який діє на засадах поєднання єдиноначальності та колективних рішень, напрацьованих радами, зборами, конференціями тощо в межах своєї компетенції згідно із статутом та законодавством.

Керівництво навчальною, навчально-методичною, науковою та адміністративно-господарською діяльністю університету здійснюють проректори. Кількість посад проректорів у межах виділеного фонду оплати праці встановлює ректор з урахуванням пропозицій Вченої ради університету, за погодженням з міністерством освіти та науки України. Наймання на роботу і звільнення проректорів, керівників структурних підрозділів здійснюється за наказом ректора на умовах, передбачених законодавством та статутом.

Ректор у межах наданих йому повноважень згідно з п. 5.2.2 статуту призначає за поданням Вченої ради НАУ першого проректора, проректорів, визначає їх службові обов'язки та звільняє їх з роботи.

Звільняючи позивача, відповідач посилався на те, що у жовтні 2014 року трудові відносини між сторонами були припинені і відбулося нове прийняття ОСОБА_6 на роботу на посаду проректора з науково-педагогічної роботи та корпоративного розвитку університету за строковим трудовим договором, яке відповідно до статуту та Закону України «Про вищу освіту» вимагає дотримання певної процедури, чого зроблено не було.

Разом з тим із трудової книжки ОСОБА_6 вбачається, що 23 жовтня 2014 року на підставі наказу від 24 жовтня 2014 року № 622/к його було переведено на посаду проректора з науково-педагогічної роботи та корпоративного розвитку університету за строковим трудовим договором із збереженням умов контракту (а. с. 13, т. 2).

Також з витягу з наказу ректора НАУ ОСОБА_10 від 24 жовтня 2014 року № 622/к вбачається, що ОСОБА_6 було переведено на посаду проректора з науково-педагогічної роботи та корпоративного розвитку університету за строковим трудовим договором з 23 жовтня 2014 року по 22 жовтня 2019 року на умовах контракту та розірвати контракт від 23 червня 2014 року № 8/к (а. с. 41, 224, т.1).

Із затверджених ректором ОСОБА_10 змін до штатного розпису від 01 жовтня 2014 року також вбачається, що посада проректора з заочного та дистанційного навчання була виведена із штатного розпису з переведенням на посаду проректора з науково-педагогічної роботи та корпоративного розвитку (а. с. 229, т. 1).

При цьому відомості про припинення трудових відносин між НАУ та ОСОБА_6 матеріали справи не містять.

Крім того, відповідно до статуту НАУ для звільнення проректора необхідно було отримати згоду Вченої ради НАУ, доказів про надання якої при звільненні позивача відповідачем надано не було. З протоколу № 11 засідання Вищої ради НАУ від 25 серпня 2015 року підтверджено повноваження ОСОБА_6 як члена Вищої ради університету та проректора з науково-педагогічної роботи та корпоративного розвитку університету (а. с. 55).

За таких обставин суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, зробив правильний висновок про те, що звільнення ОСОБА_6 відбулося з порушенням вимог трудового законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Встановивши, що звільнення позивача відбулось із порушенням установленого законом порядку, суди обґрунтовано поновили позивача на посаді проректора з науково-педагогічної роботи та корпоративного розвитку НАУ та відповідно до ст. 235 КЗпП України стягнули середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Таким чином, суди обґрунтовано задовольнили позов частково. Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків судів вони не впливають та їх не спростовують.

Згідно зі ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи дотримано вимоги закону, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити, а судові рішення залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 333, 336, 337, 343, 344, 345, 347, 349 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Національного авіаційного університету відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 15 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 06 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:М.Є. Червинська
Судді: І.М. Завгородня
С.О. Карпенко
Л.М. Мазур
О.М. Ситнік