АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 646/3863/16-ц Головуючий 1 інстанції Журавель В.А.
Провадження № 22ц/790/3792/17 Доповідач: Коваленко І.П.
Категорія: договірні
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Коваленко І.П

суддів Овсяннікової А.І., Сащенко І.С.

при секретарі Дмитренко А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Червонозаводського районного суду м.Харкова від 20 березня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа: ОСОБА_2 про визнання поруки припиненою,-

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «УкрСиббанк», третя особа: ОСОБА_2 про визнання поруки припиненою.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 29 серпня 2008 року між ним та ПАТ «УкрСиббанк» були укладені договори поруки на забезпечення виконання кредитних договорів, укладених між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2.

Вважав, що договори поруки є припиненими, оскільки без його згоди збільшився обсяг його відповідальності на підставі додаткових угод від 21 лютого 2009 року, укладеної між Банком та позичальником.

У звязку з цим, просив суд визнати поруку, що виникла з договору поруки №226419, який укладений 29 серпня 2008 року між ним та ПАТ «УкрСиббанк» в забезпечення виконання зобовязання за договором про надання споживчого кредиту №0 від 29 серпня 2008 року припиненою з 21 лютого 2009 року; визнати поруку, що виникла з договору поруки №226448, який укладений 29 серпня 2008 року між ним та ПАТ «УкрСиббанк» в забезпечення виконання зобовязання за договором про надання споживчого кредиту №0 від 29 серпня 2008 року припиненою з 21 лютого 2009 року, стягнути з ПАТ «УкрСиббанк» на його користь судовий збір у розмірі 1 102,40 грн.

Представник відповідача ПАТ "УкрСиббанк" в судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти позову заперечував зазначав, що позовні вимоги є незаконними та необґрунтованими, оскільки в пункті 2.1 договору поруки сторонами визначено, що у випадку зміни умов основного договору поручитель, підписанням цього договору, підтверджує свою згоду на здійснення таких змін. Сторони погодили, що зміни, які здійснюються відповідно до умов цього пункту договору не потребують додаткового укладення сторонами угод щодо змін. Крім того, внесенням змін в основний договір на підставі додаткових угод не збільшився обсяг відповідальності поручителя, так як цими змінами не збільшено процентну ставку, не подовжувався строк дії кредитних договорів, повернення кредитних коштів та інше, а лише погоджено новий графік погашення кредиту. Представник відповідача вважав, що доводи позивача зводяться до помилкового розуміння ним умов додаткових угод та змін в графіках сплати кредитів у визначений період, а також, невірного визначення поняття збільшення обсягу відповідальності фінансового поручителя, та як наслідок, необґрунтованих доводів про припинення дії поруки на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України, тому просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Рішенням Червонозаводського районного суду м.Харкова від 20 березня 2017 року у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, вирішити питання судових витрат.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на незаконність, необґрунтованість рішення, ухваленого з порушенням вимог матеріального та процесуального права, на невідповідність висновків суду фактичним обставинам по справі.

В судове засідання апеляційної інстанції сторони не зявились, повідомлені про час та місце розгляду справи, що підтверджується підписом представника позивача у зворотньому повідомленні, а також зворотніми повідомленнями на адресу банку та 3-ї особи. Від представника банку надійшли заяви про розгляд справи у відсутності представника банку.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає можливим розглядати справу у відсутності сторін.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Судом встановлено, що 29 серпня 2008 року між ОСОБА_2 та АКІБ "УкрСиббанк" було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до якого банк надав ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 74 100 доларів США строком до 28 серпня 2029 року зі сплатою 14 % річних, а також укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до якого ОСОБА_2 отримав 77 300 доларів США строком до 28 серпня 2029 року зі сплатою 14 % річних.

На забезпечення виконання кредитних зобовязань 29 серпня 2008 року між ОСОБА_1 та АКБ «УкрСиббанк» укладено договір поруки № 226448 в забезпечення виконання зобовязань за договором про надання споживчого кредиту № 0 та договір поруки № 226419 в забезпечення виконання зобовязань за договором про надання споживчого кредиту № 0.

Пунктами 1.1. договорів поруки передбачено, що поручитель зобовязується перед кредитором відповідати за виконання ОСОБА_2 усіх його зобовязань перед кредитором, що виникли з договорів про надання споживчого кредиту № 0 та № 0 від 29.08.2008 року, існуючих в теперішній час і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Поручителю добре відомі усі умови основного договору, зокрема, сума договору, процентна ставка, термін виконання основного зобовязання та інші умови.

Відповідно до пунктів 2.1 договорів поруки передбачено, що у випадку зміни умов основного договору поручитель підписанням цього договору підтверджує свою згоду на здійснення таких змін. Сторони погодили, що зміни, які здійснюються відповідно до умови цього пункту договорів не потребують додаткового укладення сторонами угод щодо внесення змін.

21 лютого 2009 року між позичальником ОСОБА_2 та банком укладені додаткові угоди № 1 до договору про надання споживчого кредиту № 0 та до договору про надання споживчого кредиту № 0 від 29.08.2008 року, в яких було погоджено новий графік погашення кредиту, згідно якого була надана відстрочка погашення заборгованості за тілом кредиту строком на шість місяців, з 25.02.2009 року до 25.09.2009 року.

Згідно ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності (ч. 1 ст. 559 ЦК України).

Як на підставу позовних вимог ОСОБА_1 посилався на те, що без його згоди збільшився обсяг його відповідальності за договорами поруки через укладення між позичальником ОСОБА_2 та банком додаткових угод.

Такі доводи позивача обґрунтовано не прийняті судом першої інстанції і не приймаються колегією суддів.

Так, згідно пункту 2.1 договорів поруки сторонами визначено, що у випадку зміни умов Основного договору Поручитель, підписанням цього Договору, підтверджує свою згоду на здійснення таких змін.

Сторони погодили, що зміни, які здійснюються відповідно до умов цього пункту договору не потребують додаткового укладання Сторонами угод щодо змін.

Додатковою угодою № 1 від 21.02.2009 року до Договору про надання споживчого кредиту від 29 серпня 2008 року та додатковою угодою №1 від 21.02.2009 року до Договору про надання споживчого кредиту (надалі - Додаткові угоди), укладених між Позичальником та банком було погоджено новий графік погашення кредиту, згідно якого була надана відстрочка погашення заборгованості за тілом кредиту строком на шість місяців (з 25.02.2009 року до 25.09.2009 року).

Додаткові угоди фактично конкретизували умови основного договору і не свідчать про зміни основного зобовязання, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності поручителя.

Тобто, внесенням змін в основний договір на підставі зазначених додаткових угод не збільшився обсяг відповідальності поручителя, так як цими змінами не збільшено процентну ставку, не подовжувався строк дії кредитних договорів, повернення кредитних коштів та інше.

Відповідно до умов кредитного договору № 0 та кредитного договору №0 термін дії - 28 серпня 2029 року, якщо не буде застосованої інші терміни виконання основного зобов'язання.

Згідно додаткових угод до кредитних договорів та додатків до них, в графіках погашення кредиту-термін погашення визначений 28 серпня 2029 року.

Отже, термін дії кредитних договорів на підставі додаткових угод від 21.02.2009 року не змінився і не продовжився.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (ст. 553 ЦК України). Відповідно до ст. 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Відповідно до умов п. 1.3 Договору поруки Поручитель відповідає перед Банком у тому ж обсязі, що і позичальник, за всіма зобовязаннями останнього за основним договором, включаючи повернення основної суми боргу (в тому числі суми кредиту, регресу), сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами основного договору.

Умовами п.1.4. Договору поруки передбачено, що відповідальність Поручителя і Боржника є солідарною.

Уклавши договори поруки, ОСОБА_1, як поручитель, підтвердив, що повністю розуміє всі умови основного договору, свої права та обов'язки за договором і погоджується з ними (пункт 5.1 договорів поруки).

Відповідно до ч.І ст.559 Цивільного Кодексу України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобовязання, а також у разі зміни зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

При цьому, обсяг зобовязання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобовязань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель.

Зазначені умови договору є результатом домовленості сторін, які вільні у визначенні зобовязань за договором та будь-яких інших умов своїх взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

Отже, згідно пункту 2.1 договорів поруки визначено, що у випадку зміни умов основного договору Поручитель, підтвердив свою згоду на здійснення таких змін.

В пункті 1.2 договорів поруки сторони визначили, що поручителю добре відомі усі умови зазначеного Основного договору, зокрема:сума основного договору, процентна ставка, термін виконання основного зобов'язання та умови основного договору.

Таким чином, ОСОБА_1, уклавши договори поруки, погодився на внесення без його згоди змін до умов кредитного договору.

Разом з тим, доводи ОСОБА_1 про збільшення обсягу відповідальності поручителя після укладення банком з позичальником додаткових угод № 1 від 21.02.2009 до кредитного договору № 0 та № 0 з додатками до них є необґрунтованими, оскільки з графіків погашення кредитів позичальнику було виключено дати здійснення чергових платежів по кредитам в період з 25.02.2009 року до 25.09.2009 року.

Висновки про збільшення обсягу відповідальності у поручителя, після надання позичальнику лише відстрочки погашення основного боргу терміном на шість місяців з 25.02.2009 року до 25.09.2009 року, без продовження строку дії основного договору (кредитних договорів), є власним тлумаченням поручителем змісту умов договорів поруки, змін, які були внесені в графіки погашення кредитів на підставі додаткових угод.

Відповідно до розяснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 22 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року N 5, зазначено, що згідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а, отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання. Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на пред'явлення позову про визнання договору поруки припиненим.

Отже, відповідно до частини першої статті 559 ЦК України до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності останнього: збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає, зокрема, у разі встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення, розширення змісту основного зобов'язання щодо дострокового повернення кредиту та плати за користування ним, що є підставою для визнання договору поруки припиненим.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд України у своїх постановах від 21 травня року 2012 № 6-69цс11, № 6-18св11, № 20цс11, № 88цс11, які відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

Посилання позивача на висновок судової економічної експертизи № 6479 від 14.09.2016 року колегією суддів не приймаються, оскільки відповідно до вимог ч.6 ст.147 ЦПК України, висновок експерта для суду не є обовязковим і оцінюється судом за правилами, встановленими ст..212 цього Кодексу.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що ОСОБА_1, уклавши договори поруки, погодився на внесення без його згоди змін до умов кредитного договору, колегія суддів вважає, що підстав для визнання поруки припиненою немає.

Крім того, рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 10 червня 2013 року, залишеним без змін ухвалою суду апеляційної та касаційної інстанції, задоволено позовні вимоги ПАТ "УкрСиббанк" та стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 заборгованість за договорами про надання споживчого кредиту № НОМЕР_1 та № 0 від 29.08.2008 року в сумі 1341120,97 грн., яка складається з заборгованості за сумою кредиту, заборгованості по процентам та пені.

Відповідно до статті 14 ЦПК України судові рішення є обовязковими для виконання на всій території України.

Після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини (частина друга статті 223 ЦПК України).

Оскільки рішенням суду, яке набрало законної сили, задоволені вимоги кредитора до поручителів, підстав для застосування положень частини 4 ст. 559 ЦК України немає.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 6 липня 2016року у справі № 6-1199цс16.

З урахуванням вищевказаного, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду законне і обґрунтоване, постановлено з дотриманням вимог матеріального в процесуального права і підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

На підставі наведеного та керуючись п.1ч.1 ст.307, 308, 313, п.1 ч.1 ст.314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Червонозаводського районного суду м.Харкова від 20 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді