УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" серпня 2017 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

головуючої судді Астахової О.О.,

при секретарі Наумовій О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві подання старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Голяченко І.П. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника-фізичної особи, заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», ОСОБА_2, -

в с т а н о в и в :

Старший державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Голяченко І.П. звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника за межі України, а сам: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Мотивуючи тим, що на виконанні у Відділі примусового виконання рішень перебуває виконавче провадження №52405410 з примусового виконання виконавчого листа №363/4155/15-ц виданого 23.03.2016 року Вишгородським районним судом Київської області про солідарне стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості в розмірі 4 411 177,51 грн. Боржник ОСОБА_2 рішення суду не виконує, на виклики до державного виконавця не з»являється, що стало підставою для звернення з даним поданням до суду.

У судове засідання заявник не з'явився, зі змісту подання убачається, що старший державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Голяченко І.П. просить проводити розгляд справи у його відсутність та задовольнити подання на підставі наданих матеріалів.

За правилами ч. 2 ст. 377-1 ЦПК України, суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця, приватного виконавця.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Як убачається із матеріалів справи, на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області перебуває виконавче провадження №52405410 з примусового виконання виконавчого листа №363/4155/15-ц, виданого 23.03.2016 року Вишгородським районним судом Київської області про солідарне стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості в розмірі 4 411 177,51 грн. (а.с. 4-7).

30 вересня 2016 року старшим державним виконавцем Черток О.Ф. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та надано ОСОБА_2 строк для самостійного виконання рішення суду (а.с. 7-8).

30 вересня 2016 року старшим державним виконавцем Черток О.Ф. винесено постанову про арешт майна боржника ОСОБА_2 та оголошено заборону на його відчуження, яку направлено боржнику для виконання та відома (а.с. 9-11).

18 травня 2017 року ОСОБА_2 направлено вимогу державного виконавця з'явитись на прийом в 3-денний термін та виконати рішення суду, сплатити заборгованість, виконавчий збір та витрати на проведення виконавчих дій (а.с. 13-15).

Проте вимоги державного виконавця боржником не виконано, доказів повного або часткового виконання ОСОБА_2 рішення Вишгородського районного суду Київської області від 29.02.206 року суду не надано.

Згідно відповіді Державної прикордонної служби Головного центру обробки спеціальної інформаці, ОСОБА_2 регулярно перетинає кордон України (а.с. 16-19), що може свідчити про намір боржника здійснити виїзд за межі України з метою уникнення виконання рішення суду.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно із ст. 13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах будь-якої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Статтею 6 даного Закону встановлено вичерпний перелік підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, зокрема, коли громадянин України ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань.

Примусове виконання рішень судів в Україні покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені у Законі України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 р. № 606-XIV.

За змістом п.18 ч.3 ст. 11 вказаного Закону державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Виходячи з викладеного, законом встановлено можливість тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов'язань, а при ухиленні боржника від їх виконання. Право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань.

Під ухиленням боржника від виконання зобов'язань, покладених рішенням суду, слід розуміти будь-які свідомі діяння ( дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини.

Поряд з цим, про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов'язків, передбачених ч.6 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; не надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Як убачається із матеріалів справи вимоги державного виконавця про самостійне виконання рішення суду ОСОБА_2 не виконано, факт вручення боржнику постанови про відкриття виконавчого провадження від 30.09.2016 року, постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 30.09.206 року, а також отримання ним викликів до державного виконавця у ВП № 52405410 підтверджуються належними і допустимими доказами (а.с. 9-15).

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання.

Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Вирішення судом питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України врегульовано статтею 377-1 ЦПК України.

Так, відповідно до ч.1 ст.377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Таким чином, у разі ухилення від виконання судового рішення, діючим законодавством України передбачено можливість тимчасового обмеження особи у праві виїзду за межі України.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що державним виконавцем доведено належними і допустимим доказами факт ухилення боржника від виконання судового рішення, а тому суд вважає, що подання є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 33, 129-1 Конституції України, ст.ст. 208 - 210, 293, 377-1 ЦПК України, ст.ст. 11,18 Закону України «Про виконавче провадження»,ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», суд, -

у х в а л и в:

Подання старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Голяченко І.П. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника-фізичної особи, заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», ОСОБА_2 - задовольнити.

Встановити тимчасове обмеження громадянину України, українцю ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 у праві виїзду за межі України до виконання ним зобов»язань покладених на нього рішенням Вишгородського районного суду Київської області у цивільній справі №363/4155/15-ц щодо солідарного стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості в розмірі 4 411 177,51 грн.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду міста Києва протягом п'яти днів з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Дніпровський районний суд міста Києва. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя