Справа № 465/7867/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Ванівський Ю.М.
Провадження № 22-ц/783/3000/17 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючої - судді Копняк С.М.,

суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря - Юзефович Ю.І.

з участю апелянта - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 23 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні майном, -

в с т а н о в и л а:

В грудні 2015 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, в якому просить зобов'язати ОСОБА_4 звільнити квартиру АДРЕСА_1 та гараж площею 18,3 кв.м., який позначений на плані земельної ділянки під літ. Б. на АДРЕСА_1 та визнати за нею право власності на вказану квартиру і гараж.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що уклала з відповідачем в квітні 2015 р. договір підряду з метою проведення ремонту вказаної квартири та гаражу. Після завершення ремонтних робіт, між сторонами виникли розбіжності щодо їх вартості, відповідно роботи залишилися неоплаченими. У зв'язку з несплатою позивачем вартості виконаних робіт, відповідач відмовився звільнити вищевказані квартиру та гараж, заявивши, що став співвласником вказаного майна в розмірі вартості здійснених покращень. З наведених обставин позивач звернулася до суду з даним позовом, зазначаючи, що відповідачем порушено її право власності.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 23 грудня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні майном - задоволено.

Вирішено:

Зобов'язати ОСОБА_4 звільнити квартиру АДРЕСА_1 площею 57,2 кв.м., яка розташована на другому поверсі та позначена індексами 2-6, 2-7, 2-8, 2-9, 2-10, 2-11, та гараж площею 18,3 кв.м., який позначений на плані земельної ділянки під літ. Б. на АДРЕСА_1

Визнати за ОСОБА_3 право власності на квартиру АДРЕСА_1 площею 57,2 кв.м. яка розташована на другому поверсі та позначена індексами 2-6, 2-7, 2-8, 2-9, 2-10, 2-11, та гараж площею 18,3 кв.м., який позначений на плані земельної ділянки під літ. Б. на АДРЕСА_1

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 23 грудня 2015 року оскаржив ОСОБА_2, як особа, яка участі в розгляді справи не приймала, однак вважає, що суд першої інстанції вирішив питання про його права і обов»язки.

В обгрунтування апеляційної скарги покликається на те, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене без повного та всебічного з»ясування всіх обставин справи та із неправильним застосуванням норм матеріального права.

Зазначає, що будинок АДРЕСА_1 площею 32, 4 кв.м., яка належить йому, згідно Витягу № 12914760 про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 15 грудня 2006 року та квартири НОМЕР_1, площею 31,3 кв.м., яка належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, згідно Свідоцтва про право власності № НОМЕР_3 від 20 серпня 1999 року. Після смерті ОСОБА_5, позивач ОСОБА_3, згідно рішення суду успадкувала 1/12 частини квартири АДРЕСА_1. За даним будинком закріплена земельна ділянка, загальною площею 426, 4 кв.м. у співвідношенні 53/100 ідеальних частин за квартирою НОМЕР_2 та 47/100 ідеальних частин за квартирою НОМЕР_1. Власниками квартири НОМЕР_1 в період 2003 - 2006 року було здійснено самочинне будівництво на АДРЕСА_1, а саме : прибудову, надбудову на горищі, яке в спільному користуванні квартир НОМЕР_2 та АДРЕСА_1, а також на закріпленій земельній ділянці два цегляні гаражі. Вищезазначене самочинне будівництво було здійснено без його згоди, як власника квартири НОМЕР_2.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 24 жовтня 2011 року, яке ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 23 вересня 2013 року залишено без змін, зобов»язано власників квартири НОМЕР_1, тобто ОСОБА_5, знести самочинне будівництво за власні кошти.

На зазначене суд першої інстанції уваги не звернув і ухвалив незаконне рішення про визнання права власності на самочинне будівництво, яке за рішенням суду підлягає знесенню.

Просить рішення Франківського районного суду м. Львова від 23 грудня 2015 року скасувати в частині визнання за ОСОБА_3 права власності на квартиру АДРЕСА_1 площею 57,2 кв.м., яка розташована на другому поверсі та позначена індексами 2-6, 2-7, 2-8, 2-9, 2-10, 2-11, та гараж площею 18,3 кв.м., який позначений на плані земельної ділянки під літ. Б. на АДРЕСА_1 та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_3 у визнанні права власності на квартиру АДРЕСА_1 площею 57,2 кв.м., яка розташована на другому поверсі та позначена індексами 2-6, 2-7, 2-8, 2-9, 2-10, 2-11, та гараж площею 18,3 кв.м., який позначений на плані земельної ділянки під літ. Б. на АДРЕСА_1

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення апелянта ОСОБА_2, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

За приписами ч. 1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції оскаржене лише в частині визнання права власності. В частині усунення перешкод в користуванні майном таке не оскаржується, тому судом апеляційної інстанції його законність та обгрутнованість не перевіряється.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пленум Верховного Суд України у п.11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року №11 роз»яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Суд першої інстанції зазначених вимог закону не дотримався.

З приписами ст. ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до положень ст. ст. 11,15 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Права та обов»язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

На підставі ст. ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно положень ст. ст. 57, 64 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які що мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі.

Задовольняючи позовні вимоги про визнання права власності на квартиру та гараж, суд першої інстанції з урахуванням приписів ст. ст. 41, 124 Конституції України, ч. 1 ст. 317, ч. 1 ст. 321, ст. ст. 391, 392 ЦК України виходив з того, що предметом позову в даній справі є захист права власності.

Однак, колегія суду з такими висновками суду першої інстанції не погоджується.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскаржуваній його частині, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 383 ЦК України власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічним вимог і правил експлуатації будинку.

За приписам ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Якщо самочинне зведення нерухомого майна порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила самочинне будівництво.

Частини 4 та 7 ст.376 ЦК України передбачають, що якщо самочинне будівництво порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила самочинне будівництво або за її рахунок. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил, суд може постановити рішення, яким зобов»язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим, або особа яка здійснила (здійснює) будівництво відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню.

Отже, за змістом наведеного, збудовані самочинно споруди можуть бути знесені на підставі судового рішення в передбачених ст.376 ЦК України випадках у справі за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування, або особи чиї права та інтереси порушуються.

Визнаючи право власності на квартиру АДРЕСА_1 площею 57,2 кв.м., яка розташована на другому поверсі та позначена індексами 2-6, 2-7, 2-8, 2-9, 2-10, 2-11, та гараж площею 18,3 кв.м., який позначений на плані земельної ділянки під літ. Б. на АДРЕСА_1 суд першої інстанції не з»ясував у якому документі наявні відомості щодо таких приміщень. Будь-які належні та допустимі докази про існування квартири АДРЕСА_1 та гаражу, площею 18,3 кв.м на прибудинковій території до цього будинку, в матеріалах справи відсутні.

Вирішуючи питання про визнання права власності на гараж, який розміщеній на земельній ділянці, що є прибудинковою територією, суд першої інстанції не вирішив питання про залучення до участі в справі власника земельної ділянки, а вирішуючи питання про визнанням права власності на приміщення у двохквартирному будинку, суд першої інстанції не з»ясував, хто є власниками таких та не залучив до участі в справі всіх співвласників як квартири НОМЕР_1 так і квартири НОМЕР_2, вирішивши питання, в тому числі і про їх права та обов»язки. Не вирішувалось питання також і про залучення до участі в справі органу, який надає дозвіл на виконання будівельних робіт -Департаменту ДАБІ у Львівській області.

Згідно чинного ЦПК України, зокрема Глави 1 «Апеляційне провадження» Розділу У «Перегляд судових рішень», яка регламентує порядок розгляду справ у суді апеляційної інстанції, колегія суддів позбавлена можливості залучення до участі в справі осіб, які не приймали участь в суді першої інстанції. Однак, це не позбавляє позивача право на звернення до суду з таким позовом до належних відповідачів із залученням всіх осіб, чиїх прав та інтересів торкатиметься рішення за таким позовом.

В той же час, судом апеляційної інстанції встановлено і те, що рішенням Франківського районного суду м. Львова від 24 жовтня 2011 року, яке ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 26 вересня 2013 року залишено без змін та вступило в законну силу, позов Франківської районної адміністрації Львівської міської ради задоволено.

Зобов»язно ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_8 та ОСОБА_6 за власні кошти знести самовільну добудову розмірами 3,34х8,90м., 460м.х1,30м. та надбудову розмірами 8,90м. х 8,50м., 4,60м.х1,60м. до квартири АДРЕСА_1, а також самовільно збудовані два цегляні гаражі на прибудинковій території. Прибудинкову територію будинку АДРЕСА_1 привести у попередній стан з відновленням благоустрою (а.с.44 - 51).

З даного рішення вбачається, що добудова розмірами 3,34 х 8,90м., 460м. х 1,30м. та надбудова розмірами 8,90м. х 8,50м., 4,60м. х 1,60м. до квартири АДРЕСА_1, а також два цегляні гаражі на прибудинковій території є самочинним будівництвом.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини встановлені судовим рішенням в цивільній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що у суду першої інстанції не було правових підстав для задоволення позовних вимог про визнання за ОСОБА_3 права власності на квартиру АДРЕСА_1 площею 57,2 кв.м. , яка розташована на другому поверсі та позначена індексами 2-6, 2-7, 2-8, 2-9, 2-10, 2-11, та гараж, площею 18,3 кв.м., який позначений на плані земельної ділянки під літ. Б. на АДРЕСА_1, оскільки такі згідно з рішенням Франківського районного суду м. Львова від 24 жовтня 2011 року є самочинним будівництвом та підлягають знесенню, а відтак, не можуть бути предметом спору у справі за позовною заявою, поданої позивачем в грудні 2015 року.

Стаття 309 ЦПК України передбачає, що підставами для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставини, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості. Суд першої інстанції неповно з»ясував обставини справи, вважав встановленими обставини, що мають значення для справи, які недоведені, висновки суду не відповідають обставинам справи, що призвело до неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а відтак і помилкового визначення юридичних наслідків цих обставин. Це відповідно до приписів ст. 309 ЦПК України є безумовними підставами для скасування судового рішення в частині визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1, площею 57,2 кв.м., яка розташована на другому поверсі та позначена індексами 2-6, 2-7, 2-8, 2-9, 2-10, 2-11, та гараж площею 18,3 кв.м., який позначений на плані земельної ділянки під літ. Б. на АДРЕСА_1 та ухвалення в цій частині нового рішення - про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

В решті рішення суду першої інстанції не оскаржувалось, тому в силу приписів ч. 1 ст. 303 ЦПК України його законність та обґрунтованість колегією суддів не перевірялась, а відтак, у цій частині його слід залишити без змін.

З урахуванням приписів ст. 88 ЦПК України, з ОСОБА_3 слід стягнути в користь держави 535 грн. 92 коп. (п»ятсот тридцять п»ять грн. 92 коп.) судового збору за розгляд справи в апеляційному суді.

Керуючись ст. ст. 88, 303, 304, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.1-4, 313, 316, 317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 23 грудня 2015 року в частині визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1, площею 57,2 кв.м., яка розташована на другому поверсі та позначена індексами 2-6, 2-7, 2-8, 2-9, 2-10, 2-11, та гараж площею 18,3 кв.м., який позначений на плані земельної ділянки під літ. Б. на АДРЕСА_1 скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на квартиру та гараж - відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь держави 535 грн. 92 коп. (п»ятсот тридцять п»ять грн. 92 коп.) судового збору за розгляд справи в апеляційному суді.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

Ніткевича А.В.