АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 551/129/17 Номер провадження 22-ц/786/1872/17Головуючий у 1-й інстанції Рябченко В. В. Доповідач ап. інст. Панченко О. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Панченка О.О.,

Суддів: Бутенко С.Б., Прядкіної О.В.,

За участю секретаря: Зеленської О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Шишацького районного суду Полтавської області від 31 травня 2017 року

по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та поділ спільного майна, -

В С Т А Н О В И Л А :

В лютому 2017 року ОСОБА_4, звернувся до суду з вказаним позовом.

В обґрунтування позову зазначав, що з 2000 року він проживав однією сім'єю без реєстрації шлюбу з відповідачкою ОСОБА_2 В 2002 році, для спільного проживання та за спільні кошти вони з відповідачкою придбали двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, в якій проживали до 2004 року. В 2004 році вони з відповідачкою вказану квартиру продали і в замін її для спільного проживання та за спільні кошти придбали у ОСОБА_5 двокімнатну квартиру АДРЕСА_2, правовстановлюючі документи на яку оформлено на ОСОБА_2. В даній квартирі вони спільними зусиллями та за спільні кошти зробили капітальний ремонт, зареєструвалися і проживають до цього часу. На протязі останніх двох років вони з відповідачкою сімейних відносин не підтримують продовжуючи проживати в одній квартирі, а відповідачка, вважаючи себе єдиним повноправним власником квартири, намагається висилити його з квартири, про що листом остання попереджала його у серпні 2016 року.

Рішенням Шишацького районного суду Полтавської області від 31 травня 2017 року позов задоволено.

Встановлено юридичний факт про те, що позивач ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець с. Яреськи Шишацького району Полтавської області, станом на 14 вересня 2004 року проживав однією сімєю з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженкою с. Ямінськ Любанського району Мінської області.

Визнано за позивачем ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3 без виділення в натурі.

Вирішено питання стягнення судових витрат.

В апеляційній скарзі, ОСОБА_2 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить рішення суду першої скасувати та відмовити в позові.

Зокрема апелянт зазначає про те, що спірна квартира придбана за її особисті кошти та є її особистою власністю, та на момент придбання квартири у фактичних шлюбних відносинах з позивачем не перебували.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апелянта, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ч.1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За приписами ч. 2ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 СК України.

Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України).

Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 СК України).

За змістом ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема й майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Оскільки законодавцем презюмується виникнення права спільної сумісної власності щодо майна, набутого подружжям у шлюбі, то обов'язок з доведення тієї обставини, що майно, придбане у шлюбі, є особистою власністю одного з подружжя, покладений на останнього.

Так, судом першої інстанції було встановлено, що сторони з 2000 року проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу.

В 2002 році, для спільного проживання та за спільні кошти вони придбали двокімнатну квартиру в с. Яреськи Шишацького району Полтавської області по вулиці Жовтнева, 3 квартира, 1, в якій проживали до 2004 року.

В 2004 році вони вказану квартиру продали і в замін її для спільного проживання та за спільні кошти придбали у ОСОБА_5 двокімнатну квартиру АДРЕСА_3, правовстановлюючі документи на яку були оформлені на відповідачку.

Вирішуючи спір, місцевий суд на підставі показів свідків та оцінки наданих сторонами доказів прийшов до висновку про наявність підстав для встановлення факту проживання сторін однією сім'єю без реєстрації шлюбу станом на 14.09.2004 року та про визнання за позивачем права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_4.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає нормам чинного сімейного законодавства та узгоджується з доказами наявними в матеріалах справи.

Відповідно до статей 60,61,63 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

При цьому суд вірно не взяв до уваги твердження відповідачки про те, що вона придбала квартиру тільки у свою особисту власність та що позивач пропустив трирічний строк для звернення до суду за захистом своїх прав, так як ці твердження на думку суду спростовуються письмовими доказами по справі, які були надані приватним нотаріусом Плаксіною П.Б. та попередженням про виселення позивача від 17.08.2016, яке було надіслано відповідачкою ОСОБА_2 позивачу ОСОБА_4 ( а.с. 19)

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 стосовно того, що спірна квартира придбана за її кошти не підтверджені належними та допустимими доказами, які б дали можливість встановити дійсність зазначеної обставини.

Надання позивачем згоди на придбання квартири, яка міститься в матеріалах справи є тим фактом, який свідчить про перебування сторін на той момент у фактичних шлюбних відносинах та що квартира, яка набувалася ОСОБА_2 буде знаходитися у їхньому спільному сумісному користуванні.

Доказів протилежного ОСОБА_2 не надано.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст.179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

При цьому, безпідставними є доводи апеляційної скарги про пропуск позивачем строку позовної давності, оскільки на думку колегії суддів перебіг позовної давності повинен обраховуватися з часу отримання ОСОБА_4 попередження про виселення від 17.08.2016, так як саме від цього дня позивач довідався про порушення свого права.

За таких обставин, судом апеляційної інстанції не встановлено порушень норм матеріального або процесуального закону, які могли б потягти за собою скасування рішення суду першої інстанції, тому апеляційну скаргу слід відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Керуючись ст. ст.. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Шишацького районного суду Полтавської області від 31 травня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя : /підпис/ О. О. Панченко

Судді: /підпис/ С.Б. Бутенко /підпис/ О.В. Прядкіна

КОПІЯ

ВІРНО: суддя Апеляційного суду

Полтавської області _____________ О.О. Панченко