У Х В А Л А

21 серпня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Гуменюка В.І.,

Романюка Я.М.,

Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Олімп-Агро» про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 червня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Олімп-Агро» про визнання недійсним договору оренди землі та зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Олімп-Агро» до ОСОБА_4 про визнання договору оренди землі дійсним,

в с т а н о в и л а:

Попільнянський районний суд Житомирської області рішенням від 17 листопада 2016 року позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнив: визнав недійсним договір оренди земельної ділянки площею 6,0931 га, кадастровий номер НОМЕР_1, укладений 10 листопада 2013 року між ОСОБА_4 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Олімп-Агро» (далі - ТОВ «Олімп-Агро»); вирішив питання про розподіл судових витрат; у задоволенні зустрічних позовних вимог ТОВ «Олімп-Агро» відмовив.

Апеляційний суд Житомирської області 12 січня 2017 року рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 17 листопада 2016 року скасував та ухвалив нове рішення, яким відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 та зустрічних позовних вимог ТОВ «Олімп-Агро».

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 14 червня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнив, рішення Апеляційного суду Житомирської області від 12 січня 2017 року скасував, а рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 17 листопада 2016 року залишив у силі.

У серпні 2017 року до Верховного Суду України звернулося ТОВ «Олімп-Агро» із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 червня 2017 року, посилаючись на неоднакове застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме частини другої статті 215 та частин першої, другої статті 218 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

На підтвердження підстави перегляду судового рішення ТОВ «Олімп-Агро» надало постанови Вищого господарського суду України від 2 жовтня 2008 року, 17 лютого 2009 року, 9 листопада 2010 року та ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 березня 2012 року.

Перевіривши доводи заявника, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 Цивільно процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під застосуванням норм матеріального права у подібних правовідносинах слід розуміти такі правовідносини, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне неоднакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

У справі, рішення в якій просить переглянути заявник, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 та відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог ТОВ «Олімп-Агро», суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд касаційної інстанції, виходив з того, що спірний договір на підставі частини третьої статті 203 та частини першої статті 215 ЦК України є недійсним, оскільки підписаний не позивачкою, а іншою особою, що свідчить про відсутність волевиявлення позивачки на його укладання. Крім того, суд зазначив, що отримання грошових коштів не спростовує висновків суду про відсутність волі позивачки на укладення оспорюваного договору та не є підставою для визнання договору оренди земельної ділянки дійсним.

У судових рішеннях, наданих заявником для порівняння, суди касаційної інстанції дійшли таких висновків:

- погодився з висновками судів попередніх інстанцій про наявність підстав для стягнення з відповідача коштів за договором добровільного страхування майна юридичної особи, оскільки позивач перерахував відповідачу страховий платіж, тобто вчинив дію на виконання вказаного договору в розуміння положень статті 983 ЦК України, а також належним чином виконав усі, передбачені правилами договору добровільного страхування майна юридичних осіб і умовами до вказаного договору дії, спрямовані на отримання страхового відшкодування (постанова Вищого господарського суду України від 17 лютого 2009 року);

- погодився з висновком суду апеляційної інстанції, який відмовив у задоволенні позовних вимог про розірвання договору оренди нежитлових приміщень з підстав відсутності між позивачем та первісним орендарем договірних зобов'язань, а також про визнання недійсною додаткової угоди до нього - правочину про зміну орендаря, оскільки відповідно до пункту 2 частини першої статті 208 та статей 205, 207 ЦК України, він укладений у письмовій формі, підписаний представниками орендодавця, нового орендаря, затверджений власником орендованого майна та письмовою заявою первісного орендаря з відміткою орендодавця про погодження на заміну орендаря (постанова Вищого господарського суду України від 9 листопада 2010 року);

- залишив без змін рішення суду першої інстанції, яким стягнуто з відповідача безпідставно набуті кошти та проценти за користування чужими коштами, оскільки укладений між сторонами договір оренди нежитлових приміщень було розірвано за взаємною згодою сторін, про що підписано акт прийому-передачі орендованих приміщень, тому безпідставно перераховані кошти, за таким договором, підлягають поверненню (постанова Вищого господарського суду України від 2 жовтня 2008 року);

- залишив у силі рішення суду першої інстанції, яким відмовлено в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості та пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором підряду та додаткової угоди до нього, оскільки позивач не довів укладання між сторонами правочину без додержання письмової форми щодо збільшення обсягу робіт та загальної суми оплати, про що заперечувала відповідачка (ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 березня 2012 року).

Надані для порівняння судові рішення та судове рішення, про перегляд якого подано заяву, постановлені у справах з різними фактичними обставинами, що не дає підстав для висновку про те, що суди касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ неоднаково застосували норми матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

За таких обставин вважати заяву ТОВ «Олімп-Агро» обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України,

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Олімп-Агро» про визнання недійсним договору оренди землі та зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Олімп-Агро» до ОСОБА_4 про визнання договору оренди землі дійсним за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Олімп-Агро» про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 червня 2017 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Гуменюк

Я.М. Романюк

В.М. Сімоненко