Справа 237/2572/17
Номер провадження 2/237/1545/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

27.07.17 року м. Курахове

Марїнський районний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Сенаторова В.А.,

при секретарі: Лахно Т.Г.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні в залі суду м. Курахове Донецької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ТОВ «Восток Трейдінг 2012» про розірвання трудових відносин, -

В С Т А Н О В И В:

22 червня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Марїнського районного суду Донецької області з позовною заявою до ТОВ «Восток Трейдінг 2012» про розірвання трудових відносин. Так, позивач просить суд трудовий договір, укладений між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1 та ТОВ «Восток Трейдінг 2012» розірвати з ініціативи працівника на підставі статті 38 Кодексу законів про працю України.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним. 01 березня 2013 року позивач була прийнята на роботу в ТОВ «Восток Трейдінг 2012» на посаду бухгалтером, що підтверджується копією трудової книжки та довідкою Пенсійного Фонду України форми ОК-5 № 691/08-11 від 06.03.2017 року. Підприємство на якому працювала позивачка розташоване у місті Донецьку Донецької області, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085-р м. Донецьк Донецької області віднесено до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють повноваження. Позивач не може самостійно розірвати трудові відносини з ТОВ «Восток Трейдінг 2012», що порушує реалізацію її трудових прав, зокрема щодо можливості стати на облік в центрі зайнятості та влаштування на роботу.

Позивач ОСОБА_1, в судове засідання з'явилася, позовні вимоги підтримала та на полягала на їх задоволенні.

Представник відповідача у судові засідання не зявлявся, про причини неявки не повідомив, заяв про розгляд справи у його відсутність суду не подано, тому, суд ухвалив рішення провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів за відсутності осіб, які беруть участь у справі.

Згідно із ч.2 ст.77 Цивільного процесуального кодексу, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобовязані повідомляти суд про причини неявки в судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин.

Відповідно до ч.4 ст.169 Цивільного процесуального кодексу України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Згідно із ч.1 ст.224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Всебічно, об'єктивно, повно та безпосередньо у судовому засіданні дослідивши наявні у справі докази, оцінюючи ці докази з огляду на їх належність, допустимість, достовірність, кожного окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наданих доказів у їх сукупності, суд дійшов до висновків, які наведені нижче.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно із ч.1 ст.3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Так, ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ТОВ «Восток Трейдінг 2012» про розірвання трудових відносин.

Як вбачається копії трудової книжки серії АХ № 537424, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 01 березня 2013 року прийнята на ТОВ «Восток Трейдінг 2012» прийнята на роботу бухгалтером, наказ № 10/1к від 01.03.2013 року.

01 червня 2017 року ОСОБА_1 поштою було направлено листа до ТОВ «Восток Трейдінг 2012» про звільнення за власним бажанням. 03 червня 2017 року позивач отримала лист назад із відміткою: «У звязку з проведенням АТО, кореспонденція не відправлялась».

Відповідно до ст. 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим, зокрема, при укладенні трудового договору з фізичною особою.

Відповідно до п.4 ст.36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є: розірвання трудового договору з ініціативи працівника (ст. 38 КЗпП України).

Згідно ст. 38 КЗпП України вбачається, що працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Однак здійснити повідомлення відповідача про своє бажання припинити трудові правовідносини шляхом надіслання рекомендованим поштовим відправленням заяви про звільнення позивач не може через відсутність поштового звязку, згідно Розпорядження КМУ від 07.11.2014 №1085 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження.

В судовому засіданні встановлено, що трудові відносини між позивачем та відповідачем фактично припинено з ініціативи працівника, який змінив фактичне місце проживання, не має наміру продовжувати роботу у відповідача, однак трудовий договір не розірваний.

Згідно із ст.1 Цивільного процесуального кодексу України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.ст. 10, 11 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 6 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.ст. 57-58 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ст.212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст.213 ЦПК України).

Враховуючи вищезазначені обставини та норми чинного законодавства, суд дійшов до висновку про законність, обґрунтованість та правомірність позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «Восток Трейдінг 2012» про розірвання трудових відносин, у зв'язку з чим такий позов підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 38 КЗпП України, ст.ст. 10,11,212-215, 224 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ТОВ «Восток Трейдінг 2012» про розірвання трудових відносин задовольнити.

Розірвати трудовий договір, укладений між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1 та ТОВ «Восток Трейдінг 2012» з ініціативи працівника на підставі статті 38 Кодексу законів про працю України.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем в судову палату по цивільним справам Апеляційного суду Донецької області через Марїнський районний суд протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення може бути переглянуто за заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя В.А.Сенаторов

Дата документу 27.07.2017