Справа № 755/3903/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" липня 2017 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Катющенко В.П.

при секретарі - Дудник В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», третя особа: ОСОБА_2 про захист прав споживача через визнання кредитного договору, договору поруки та договору іпотеки недійсними, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: визнати недійсним кредитний договір № 010-2008-2261 від 03 липня 2008 року, укладений між нею та Закритим акціонерним товариством «Універсал Банк» з моменту укладення; застосувати наслідки недійсності кредитного договору № 5255074 від 22 березня 2007 року згідно ст. 216, ст. 548 Цивільного кодексу України, а саме: визнати недійсним договір іпотеки від 03 липня 2008 року, укладений між ОСОБА_2 та Закритим акціонерним товариством «Універсал Банк» з моменту укладення, визнати недійсним договір поруки від 03 липня 2008 року, укладений між ОСОБА_2 та Закритим акціонерним товариством «Універсал Банк» з моменту укладення.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 03 липня 2008 року між нею та Відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» було укладено кредитний договір №010-2008-2260. Відповідно до п. 1.1. Кредитного договору №010-2008-2260 відповідач в порядку та на умовах, визначених договором, взяв на себе зобов'язання надати їй грошові кошти (кредит) в сумі 56833,00 доларів США, що еквівалентно 275611,63 гривень за офіційним курсом гривні до долара США, встановленого Національним банком України на день підписання цього договору, з оплатою за процентною ставкою у розмірі 13,45% річних строком до 01 липня 2038 року. Відповідно до умови п. 3.2. Кредитного договору №010-2008-2260 забезпеченням виконання зобов'язань Позивача за цим Договором є: іпотека житлової нерухомості, розташованої за адресою АДРЕСА_1; порука фізичної особи ОСОБА_2

03 липня 2008 року між нею та відповідачем було укладено: договір іпотеки мітлової нерухомості, розташованої за адресою АДРЕСА_1. 03 липня між відповідачем та третьою стороною укладений договір поруки (без номеру). 01 листопада 2009 року між нею та відповідачем укладена додаткова угода без номеру до кредитного договору, згідно якої змінений розмір процентної ставки за кредитом. 27 листопада 2009 року між нею та відповідачем укладена додаткова угода без номеру до кредитного договору, згідно якої змінений розмір процентної ставки за кредитом та змінена схема погашення кредиту з класичної на ануїтетну. 01 листопада 2010 року між нею та відповідачем укладена додаткова угода без номеру до кредитного договору, згідно якої змінений розмір процентної ставки за кредитом. 25 листопада 2010 року між нею та відповідачем укладена додаткова угода без номеру кредитного договору, згідно якої змінений розмір процентної ставки за кредитом. 01 квітня 2012 року між нею та відповідачем укладена додаткова угода без номеру кредитного договору, згідно якої змінений розмір процентної ставки за кредитом.

Через невиконання Банком вимог закону щодо надання позичальнику повної, своєчасної та достовірної інформації про послугу, що є предметом договору, вона була позбавлена можливості належним чином оцінити властивості такої послуги та можливі негативні для неї наслідки, що можуть настати внаслідок її отримання. Вона, внаслідок недотримання відповідачем вимог Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України №168 від 10.05.2007 року, була позбавлена можливості об'єктивно визначитися з доцільністю отримання такого кредиту з урахуванням особистих фінансових можливостей для його обслуговування. Оскільки кредитний договір ще не втратив чинності, то слід стверджувати, що правопорушення по відношенню до споживача, яке виразилося у ненаданні необхідної, доступної, достовірної, повної та своєчасної інформації слід вважати таким, що є триваючим. За таких обставин коментовані дії відповідача, є неправомірними та, водночас, слугують підтвердженням про відсутність її вільного волевиявлення на укладення цього договору, що в силу частини 3 статті 203 Цивільного кодексу України є порушенням вимог цивільного законодавства України щодо чинності правочину.

При укладенні кредитного договору відповідачем не виконані вимоги п. 3.8. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, зокрема не надана інформація щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов'язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов'язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним та не попереджало про валютні ризики, які існують за кредитною операцією в іноземній валюті. Внаслідок того, що позичальник є слабкою стороною договору, не має спеціальних знань в галузі банківської справи, зокрема в сфері ризик-менеджменту, при укладенні кредитного договору він цілком покладався на запевнення представника банку щодо стабільності курсу гривні до долара США. Однак перед укладенням оспорюваного кредитного договору банк не повідомив її про ризик девальвації гривні та її вплив на суму абсолютного здорожчання кредиту, тим самим ввів позичальника в оману щодо обставин, які мають істотне значення. Вирішуючи питання про те, чи отримувати кредит взагалі, і якщо отримувати, то в якій саме валюті вирішальний вплив мали переконання, рекомендації та твердження представників банку щодо стабільності курсу гривні до долару та порівняно невеликої вартості обслуговування кредиту. Оскільки вона раніше ніколи не цікавилася такими питаннями, не мала спеціальної освіти та досвіду у відповідних питаннях при прийнятті рішення про підписання кредитного договору повністю покладалася на отриману інформацію від представників банку і саме через це дійшла помилки. Вона упевнена у тому, що якби представники банку надали повну та достовірну інформацію щодо ризику суттєвої девальвації гривні по відношенню до долара (майже в 5 разів), то вона ніколи б не погодилася на підписання кредитного договору в доларах США. Після підписання кредитного договору № 010-2008-2260 працівником відповідача було повідомлено, що в касі відділення відсутня сума готівкових коштів в доларах США, яку відповідач зобов'язаний був надати відповідно до умов кредитного договору. Відповідач, укладаючи кредитний договір на надання кредитних коштів в іноземній валюті, не мав наміру виконувати свої зобов'язання за кредитним договором саме в доларах США в зв'язку з їх відсутністю, що дає підстави вважати підписання кредитного договору під впливом обману зі сторони відповідача щодо такої істотної умови договору, як валюта зобов'язання за кредитом.

Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві, просила позов задовольнити. Пояснила суду, що з боку відповідача при укладенні спірного кредитного договору мали місце порушення вимог ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а саме не було повідомлено позичальника про всі умови кредитного договору, наявні форми кредитування, орієнтовну сукупну вартість кредиту, переваги та недоліки кредитування. Зазначила, що під час дії кредитного договору відповідачем було застосовано нечесну підприємницьку діяльність. Так, в 2009 році банком було змінено умови кредитування, при цьому не було повідомлено позичальника яким чином впливає та як відрізняється нова схема кредитування.

Уповноважений представник відповідача в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, суд про причини неявки не повідомив.

Третя особа в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність представника відповідача та третьої особи.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

При цьому, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За приписами ч.1 ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Як вбачається з матеріалів справи, 03 липня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк» (правонаступником всіх прав та обов'язків якого є Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 010-2008-2260 (на споживчі потреби), за умовами якого кредитор ВАТ «Універсал Банк» зобов'язався надати позичальнику ОСОБА_1 на умовах цього договору грошові кошти в сумі 56 833,00 доларів США, а позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 13,45% річних в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором. При цьому, сторонами було погоджено, що розмір базової процентної ставки може змінюватися згідно умов цього договору. Вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 275611,63 гривень за курсом НБУ на день укладення цього договору, при цьому сторони обумовили, що такий гривневий еквівалент має визначатися в цьому договорі лише в разі, якщо сума кредиту виражена у іноземній валюті (а.с.15-20).

27 листопада 2009 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду б/н до кредитного договору № 010-2008-2260 від 03 липня 2008 року, згідно якої сторонами було погоджено порядок сплати процентів за користування кредитом, порядок і умови видачі та погашення кредиту, питання дострокового погашення кредиту, зобов'язання, відповідальність сторін, порядок зміни процентної ставки та порядок розгляду спорів (а.с.26-39).

Крім того, в рахунок забезпечення виконання умов кредитного договору № 010-2008-2260 (на споживчі потреби) від 03 липня 2008 року з боку позичальника ОСОБА_2, 03 липня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки /нерухомого майна - квартири/, за умовами якого іпотекодавець ОСОБА_2 передав в іпотеку наступне нерухоме майно, а саме: квартиру № 70 по бул. Верховної Ради в м. Києві (а.с.43-46) та договір поруки № 010-2008-2260-Р від 03 липня 2008 року, укладеного між ВАТ «Універсао Банк» та ОСОБА_2, згідно якого поручитель ОСОБА_2 зобов'язався перед кредитором відповідати за невиконання ОСОБА_1 усіх її зобов'язань перед кредитором, що виникли з кредитного договору № 010-2008-2260 від 03 липня 2008 року, укладеного між кредитором та боржником, в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому (а.с.47-49).

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, сторона позивача, зокрема, посилалася на той факт, що позивачу під час укладення кредитного договору не було повідомлено про всі умови кредитного договору, наявні форми кредитування, орієнтовну сукупну вартість кредиту, переваги та недоліки обраного виду кредитування. Крім того, відповідачем було застосовано нечесну підприємницьку діяльність в частині неповідомлення всіх необхідних умов при зміні схеми кредитування.

Положеннями ч. 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

При цьому, відповідно до вимог ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Як роз'яснено п.14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 р. «Про практику застосування судами законодавств при вирішення спорів, що виникають з кредитних правовідносин», при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048 - 1052, 1054 - 1055), статті 18 - 19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Зокрема, кредитний договір обов'язково має укладатись у письмовій формі (стаття 1055 ЦК); недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його нікчемністю. При вирішенні справ про визнання кредитного договору недійсним суди повинні враховувати роз'яснення, наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними».

Суди повинні розмежовувати кредитний договір, який є недійсним у силу закону (нікчемний) або може бути визнаний таким у судовому порядку (оспорюваний) з підстав, встановлених частиною першою статті 215 ЦК, та кредитний договір, який є неукладеним (не відбувся), що не може бути визнаний недійсним, зокрема, у випадку, коли сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однієї його істотної умови або зміст яких неможливо встановити виходячи з норм чинного законодавства (статті536, 638, 1056-1 ЦК).

У п.16 Постанови №5 від 30.03.2012 р. визначено, що саме по собі зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору на підставі статті 652 ЦК, оскільки зазначене стосується обох сторін договору й позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті.

При цьому суди повинні з'ясувати виконання банками чи іншими фінансовими установами положення статей 11, 18, 21 Закону України «Про захист прав споживачів», а також пункту 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року № 541/13808 (щодо договорів, укладених після набрання постановою чинності), де передбачено обов'язок банків у разі надання кредиту в іноземній валюті під час укладення кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за цим договором несе споживач.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції чинній на момент укладення кредитного договору),

Згідно положень ч.ч. 1, 2, 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Окрім того, слід зазначити, що однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України в постанові від 11 вересня 2013 р. у справі № 6-40 цс 13 дійшла до висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по - перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3 , ч. 3 ст. 509 ЦК України); по - друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по - третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України яка визначає, що сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Таким чином, свобода договору означає право громадян вступати чи утримуватись від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору. Отже, зміст даного принципу проявляється, зокрема, у свободі особи вільно вступати у договірні відносини; самостійно визначати структуру і вид договірного зв'язку, при цьому саме сторони самі обирають вид договору, який регулюватиме їх взаємні відносини, його істотні умови.

Так, відповідно до п. 8.5. Розділу 8 кредитного договору, уклавши цей договір, позичальник підтверджує, що: до укладення ним цього договору він був ознайомлений в письмовій формі з інформацією про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту у кредитора, а саме: найменування та місцезнаходження кредитора - юридичної особи та його структурного підрозділу; умови кредитування (зокрема, щодо можливої суми кредиту; строку, на який кредит може бути одержаний; мети, для якої кредит може бути використаний; форми та видів його забезпечення; необхідності здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; наявних форм кредитування з коротким описом відмінностей між ними, у тому числі між зобов'язаннями позичальника; типу процентної ставки (фіксованої, плаваючої тощо); переваг та недоліків пропонованих схем кредитування); орієнтовну сукупну вартість кредиту з урахуванням: процентної ставки за кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту (у тому числі на користь третіх осіб - страховиків, оцінювачів, реєстраторів, нотаріусів тощо), варіантів погашення кредиту, включаючи кількість платежів, їх періодичність та обсяги, можливості та умов дострокового повернення кредиту тощо.

Крім того, аналогічного змісту умову було викладено у п. 9.5. додаткової угоди б/н до спірного кредитного договору від 27 листопада 2009 року, яка була укладена між позивачем та відповідачем.

Виходячи із загальних умов, укладеного між сторонами кредитного договору, сторонами досягнуто домовленість про істотні умови договору даного виду, серед іншого, договір містить положення про те, що позивач була ознайомлена у письмовому вигляді і про можливі форми кредитування, про сукупну вартість кредиту, як і була ознайомлена із процентною ставкою по кредиту, перевагами та недоліки пропонованої схеми кредитування.

Згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Таким чином, при підписанні спірного кредитного договору позивач погодилася з його умовами, факт отримання кредитних коштів не заперечувалося стороною позивача, що свідчить про виконання з боку відповідача зобов'язань по кредитному договору, обставин для визнання положень кредитного договору несправедливими, також не було надано, графік погашення кредиту був погоджений з позивачем, у зв'язку з чим суд приходить до висновку, що умови кредитного договору не суперечать принципу добросовісності, у зв'язку з чим підстав для визнання недійсним спірного кредитного договору, які наведені позивачем, судом не встановлено. Крім того, враховуючи похідний характер договору іпотеки та договору поруки від 03 липня 2008 року, укладеного між відповідачем та ОСОБА_2 від укладеного спірного кредитного договору, враховуючи, що суд дійшов ґрунтовних висновків про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним кредитного договору, судом також не вбачається підстав для визнання недійсними договору іпотеки та договору поруки, укладеного в забезпечення виконання кредитних зобов'язань ОСОБА_1

Аналізуючи вищевикладене, оцінюючи наявні у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», третя особа: ОСОБА_2 про захист прав споживача через визнання кредитного договору, договору поруки та договору іпотеки недійсними не підлягає задоволенню в повному обсязі.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 203, 215, 525, 526, 627, 1049, 1054 Цивільного кодексу України, п.п.14, 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 р. «Про практику застосування судами законодавств при вирішення спорів, що виникають з кредитних правовідносин», ст.ст. 10, 11, 56-60, 64, 88, 179, 208, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», третя особа: ОСОБА_2 про захист прав споживача через визнання кредитного договору, договору поруки та договору іпотеки недійсними - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: