АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції Ладиченко С.В.
№22-ц/796/9511/2017 Доповідач Кравець В.А.
Справа №2/752/9/17
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 серпня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Кравець В.А.,

суддів: Махлай Л.Д., Гаращенка Д.Р.

за участю секретаря Дуки В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 11 липня 2017 року про зупинення провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа Головне територіальне управління юстиції у м. Києві про виселення,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2012 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнених вимог, просила виселити відповідача з квартири АДРЕСА_1.

В мотивування вимог посилалася на те, що вона на підставі Свідоцтва про право на спадщину від 13.11.2015 року прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4, зокрема вказану квартиру.

Проте, відповідач проживає у квартирі без достатніх правових підстав, а тому є такою, що підлягає виселенню.

У липні 2017 року представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_5 звернувся до суду із заявою, в якій просив зупинити провадження у справі №2601/21057/12 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про виселення у зв'язку з неможливістю розгляду цієї справи до розгляду іншої справи №752/12045/17 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Головного територіального управління юстиції у місті Києві про визнання права власності в порядку спадкування, визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним.

Свої вимоги мотивував тим, що від вирішення справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, яка перебуває в провадженні судді Голосіївського районного суду м. Києва Хоменко О.Л., залежить вирішення справи, яка розглядається за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про виселення.

Зокрема, зазначає, що у разі задоволення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування та визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину на квартиру, на підставі якого ОСОБА_1 набула право власності на спірну квартиру, повністю виключається можливість задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про виселення останньої із спірної квартири.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 11 липня 2017 року заяву задоволено.

Зупинено провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа Головне територіальне управління юстиції у м. Києві про виселення, до розгляду справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа Головне територіальне управління юстиції у м. Києві про визнання права власності у порядку спадкування, визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним.

Не погоджуючись з ухвалою суду, представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та направити справу для продовження її розгляду, посилаючись на те, що ухвала суду є незаконною, прийнятою з порушенням норм процесуального права.

Вказує на те, що у даній справі не вирішується жодних питань про виникнення нових прав, а лише про захист існуючих прав та про запобігання їх подальшого порушення. В результаті розгляду цього процесу може бути лише припинено порушення права власності, що триває, як мінімум з моменту його реєстрації.

Крім того, розгляд питання про виселення особи, яка немає права на знаходження у цьому приміщенні жодним чином не перешкоджає розгляду справи про визнання Свідоцтва про право на спадщину недійсним.

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Зупиняючи провадження у справі, суд виходив з того, що позовні вимоги за позовом про визнання права власності у порядку спадкування, визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним стосується квартири АДРЕСА_1, з якої позивач вимагає виселення відповідача, а тому без отримання рішення по цій справі неможливо розглянути по суті питання щодо виселення відповідача ОСОБА_3

Проте, з таким висновком суду погодитися не можна з огляду на таке.

Судом встановлено, що 13 листопада 2015 року Першою Київською державною нотаріальною конторою ОСОБА_1 було видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на квартиру АДРЕСА_1 та зареєстровано право власності на вказану квартиру, що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 13.11.2015 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 13.11.2015 року. (т.1 а.с.120-121)

Таким чином, станом на день розгляду даної справи власником спірної квартири є ОСОБА_1.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 201 ЦПК України у разі неможливості розгляду справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства, суд зобов'язаний зупинити провадження у цій справі.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об'єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення.

Відповідно до частини першої статті 157 ЦПК України суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, а справи про поновлення на роботі, про стягнення аліментів - одного місяця.

Проте, вирішуючи питання про зупинення провадження у справі, яка переглядається, суд на порушення вимог статті 201 ЦПК України не вказав, у чому саме полягає взаємозв'язок предметів розгляду справ, а також у чому полягає передбачена законом неможливість розгляду зазначеної справи до розгляду іншої справи та зупинив провадження у справі усупереч принципу ефективності судового процесу, направленому на недопущення затягування розгляду справи.

У даній справі, ставиться питання про виселення ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1, оскільки вона без достатніх правових підстав проживає у ній, тоді як власником квартири є ОСОБА_1, оскільки іншого не встановлено.

Сутність викладеного дає підстави стверджувати, що суд зупинив провадження у справі з порушенням пункту 4 частини першої статті 201 ЦПК України та всупереч принципу ефективності судового процесу, направленому на недопущення затягування розгляду справи.

Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особі (справа "Скопелліті проти Італії" від 23 листопада 1993 року), або виконанням рішення, ухваленого на користь особи (справа "Папахелас проти Греції" від 25 березня 1999 року).

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02 вересня 2010 року, "Смірнова проти України" від 08 листопада 2005 року, "Матіка проти Румунії" від 02 листопада 2006 року, "Літоселітіс проти Греції" від 05 лютого 2004 року та інші).

Колегія суддів звертає увагу на те, що позов ОСОБА_1 був поданий у жовтні 2012 року, тобто справа розглядається майже п'ять років, що є неприпустимим з огляду на практику Європейського Суду з прав людини.

У даній справі 15.03.2013 року вже постановлялася ухвала про зупинення провадження до вирішення справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа - Головне управління юстиції у м. Києві про визнання заповіту недійсним, і лише 22.08.2016 року відновлено провадження у даній справі.

Тобто, провадження було зупинено на 3 роки.

Отже, твердження апелянта про безпідставність зупинення провадження є обґрунтованими.

Відповідно до пунктів 3,4 ст. 311 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Керуючись ст. 303,304,307,311, 313-315 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 11 липня 2017 року в справі скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді