АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/4308/17 Головуючий 1 інст.- Іванова І.В.
Справа № 639/9506/15-ц Доповідач - Кругова С.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2017 року Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого Кругової С.С.,

суддів Пилипчук Н.П.,

Швецової Л.А.,

секретаря Прологаєвої А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду міста Харкова від 19 травня 2017 року у справі за поданням заступника начальника Жовтневого відділу державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Т.О. Слюта про визначення частки майна боржника, яким він володіє спільно з іншими особами, заінтересовані особи ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5, -

в с т а н о в и в :

У квітні 2017 року заступник начальника Жовтневого ВДВС м. Харкова ГТУЮ у Харківській області Слюта Т.О. звернулася до суду з поданням про визначення частки майна боржника, яким він володіє спільно з іншими особами, а саме у будинку № АДРЕСА_1.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Харкова від 19 травня 2017 року подання задоволено. Визначено, що частка боржника ОСОБА_4 у спільній сумісній власності становить 372/1200 частин житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований в АДРЕСА_1. Припинено право спільної сумісної власності на будинок АДРЕСА_1.

На зазначене судове рішення ОСОБА_2 31 травня 2017 року звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким подання державного виконавця про визначення частки майна боржника відхилити.

В обґрунтування скарги посилається на те, що рішення є незаконним, необгрунтованим, є таким що ухвалене з порушення норм матеріального та процесуального права.

Рішення суду першої інстанції ухвалене при неповному з'ясуванні та дослідженні обставин справи, які є істотними.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, судом першої інстанції не встановлено підстави, мотиви та кошти з яких ОСОБА_6 набув права власності на 372/1200 частин спірного будинку.

Крім того у резолютивній частині оскаржуваного рішення зазначено про те, що потрібно припинити право спільної сумісної власності на будинок 10 по вул. Воложанській в м. Харкові, однак не вказано саме стосовно кого, оскільки будинок є у спільній власності трьох або більше осіб.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Ухвалюючи рішення про задоволення подання про визначення частки майна боржника, суд першої інстанції виходив з наявності підстав для визначення такої частки боржника у спільній власності, крім того суду не було надано належних та допустимих доказів, а саме рішення суду щодо особистої власності ОСОБА_2 372/600 частин будинку АДРЕСА_1.

З таким висновком суду, колегія суддів погоджується, з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що на примусовому виконанні в провадженні Жовтневого ВДВС м. Харкова ГТУЮ в Харківській області знаходиться зведене виконавче провадження № ЄДРВП 52985159, до складу якого входять виконавчі провадження:

- виконавче провадження № 52309153 з примусового виконання виконавчого листа по справі № 639/9506/15-ц виданий Жовтневим районним судом м. Харкова від 28.01.2016 року про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 заборгованість в розмірі 2864,15 грн.;

- виконавче провадження № 52942261 з примусового виконання виконавчого листа по справі № 639/4318/16-ц виданий Жовтневим районним судом м. Харкова від 05.10.2016 року про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 заборгованість в розмірі 7491,58 грн.;

- виконавче провадження № 52964335 з примусового виконання виконавчого листа по справі № 639/4318/16-ц виданий Жовтневим районним судом м. Харкова від 05.09.2016 року про стягнення з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір в розмірі 551,20 грн.

- виконавче провадження № 53127884 з примусового виконання виконавчого листа по справі № 639/3683/15-ц виданий Жовтневим районним судом м. Харкова від 08.12.2016 року про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 заборгованість в розмірі 469009,21 грн.;

Відповідно постанов державного виконавця Жовтневого ВДВС ХМУЮ 22.09.2016 року, 22.11.2016 року, 24.11.2016 року, 15.12.2016 року відкриті виконавчі провадження з примусового виконання вищевказаних виконавчих листів.

Постановами від 25.11.2016 року,15.12.2016 року вищевказані виконавчі листи приєднанні до зведеного виконавчого провадження №52985159.

ОСОБА_4 у визначений строк та в добровільному порядку вказані виконавчі документи не виконано.

Державним виконавцем були зроблені запиту (а.с. 27-42) у відповідні органи щодо наявності у боржника ОСОБА_4 рухомого, нерухомого майна та грошових коштів.

Згідно відповіді ДПС України на запит про номери рахунків, відкритих у банках та інших фінансових установах, інформація до ДПС України від відповідних фінансових установ не надходила; згідно відомостей БД «АМТ» за боржником право власності на автотранспортні засоби не зареєстровано.

Як вбачається з інформаційної довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта від 29 листопада 2016 року право власності на вказане майно зареєстровано за ОСОБА_2.

З поданням про визначення частки майна боржника заступник начальника відділу Жовтневого ВДВС міста Харків ГТУЮ в Харківській області Т.О. Слюта звернулася 5 квітня 2017 року.

Згідно копії нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 25 березня 1986 року, ОСОБА_2 було придбано в АДРЕСА_1 з обслуговуючими його будівлями та спорудами, житловою площею 56,6 кв.м., загальною площею 113,3 кв.м.(а.с. 44-47).

ОСОБА_2 відповідно копії свідоцтва про шлюб від 15..09.1984 року перебував у зареєстрованому шлюбі з боржником ОСОБА_4 (а.с. 16).

Відповідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта від 29 листопада 2016 року право власності на вказане майно зареєстровано за ОСОБА_2, чоловіком ОСОБА_4 (а.с. 38-42).

Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) . Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 статті 61 Сімейного кодексу України передбачено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Частиною 1 статті 190 та статті 179 Цивільного кодексу України передбачено, що майном є окремі речі, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов'язки.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом, що закріплено у ч. 3 ст. 368 ЦК України.

На час укладення між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 шлюбу та придбання ними нерухомого майна вищевказане передбачено ст. 22 Кодексу УРСР про шлюб та сім'ю від 20 червня 1969 року, майно нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Рівність прав і обов'язків у шлюбі та сім'ї включає в себе також їх рівність у майнових відносинах, які регулюються положеннями Кодексу та Цивільного кодексу України.

Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (ст. 60 Кодексу).

Згідно приписів СК України, ЦК України, КпШС УРСР, при придбанні майна під час шлюбу презюмується право спільної сумісної власності подружжя на це майно, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані.

Матеріали справи містять копію заяви ОСОБА_4 від 5 серпня 2015 року, якою вона особисто надала своєму чоловікові ОСОБА_2 письмову згоду, посвідчену ПН ХМНО Железняк Л.В. на дарування сину ОСОБА_8 372/600 часток будинку АДРЕСА_1 набутих в період зареєстрованого шлюбу (а.с. 48).

Згідно до вимог ч.6 ст.52 Закону України «Про виконавче провадження» у разі, якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

Відповідно до ч.1 ст. 53 Закону України «Про виконавче провадження», одним із заходів примусового виконання рішень є звернення стягнення на майно боржника, у тому числі, якщо воно перебуває в інших осіб або належить боржникові від інших осіб.

В ч.1 ст. 379 ЦПК України встановлено, що питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного виконавця.

Суд оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв»язок доказів у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об»єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку задовольняючи подання державного виконавця.

Доводи апеляційної скарги не є суттєвими, і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Виходячи з вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доказів які б спростували висновки суду ОСОБА_2 і підтверджували доводи апеляційної скарги, що спірна частина житлового будинку була придбана за його особисті кошти не надав.

Посилання на рішення Жовтневого районного суду міста Харкова від 08.07.2016 року є безпідставним, оскільки суд не розглядав позовні вимоги про встановлення факту спільної сумісної власності на майно ОСОБА_2 по суті і не встановлював обставин, які в силу ст. 61 ЦПК України не підлягають доведенню, а лише обмежився висновком, що необхідність у встановленні такого факту - відсутня.

Що стосується припинення права спільної сумісної власності на будинок, то зі змісту оскаржуваного рішення є зрозумілим, що саме подружжя ОСОБА_2 стосується це рішення, і цей недолік не є підставою для скасування рішення, оскільки може бути усунений в порядку ст. 220 ЦПК України.

Інші доводи апеляційної скарги, а саме ухвалення рішення судом замість ухвали не ґрунтується на нормах ст. 379 ЦПК України.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду міста Харкова від 19 травня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий С.С. Кругова

Судді Н.П. Пилипчук

Л.А. Швецова