Номер провадження: 22-ц/785/5884/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Драгомерецький М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

25.07.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.

суддів: Черевка П.М.,

ОСОБА_2,

при секретарі: Томашевській К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 30 травня 2017 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання інвестиційних прав на обєкт нерухомості, -

В С Т А Н О В И Л А:

29 травня 2017 року ОСОБА_3 звернулась до суду із позовною заявою до ОСОБА_4 про визнання інвестиційних прав на обєкт нерухомості.

Разом із позовною заявою було надано заяву про забезпечення позову шляхом витребування у ЖБК «Ассось-А», належним чином завірену копію договору інвестування, обєктом якого є кв. 11 по вул. Поперечна в м. Ізмаїл Одеської області, укладеного з ОСОБА_4.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 30 травня 2017 року заяву про забезпечення позову шляхом витребування доказів повернено заявнику у звязку з несплатою судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та передати справу до суду першої інстанції, для вирішення питання про витребування доказів на новий розгляд.

У судове засідання сторони по справі не з'явились, але про розгляд справи вони були сповіщені належним чином, тому відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України неявка зазначених осіб у судове засідання не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскільки ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 179 ЦПК України встановлено, що предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Статтями 58, 59 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Так, 29 травня 2017 року позивачем ОСОБА_3 в порядку ст. 137 ЦПК України було подано до суду клопотання про витребування доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 Цивільно-процесуального кодексу України особи, які беруть участь у справі і вважають, що подання доказів є неможливим або у них є складнощі в поданні цих доказів, мають право заявити клопотання про забезпечення цих доказів.

Слід зазначити, що правила, за якими складається заява про забезпечення доказів закріплена ч. 1 ст. 134 Цивільно-процесуального кодексу України. У заяві про забезпечення доказів повинні бути зазначені: докази, які необхідно забезпечити; обставини, що можуть бути підтверджені цими доказами; обставини, які свідчать про те, що подання потрібних доказів може стати неможливим або ускладненим, а також справа, для якої потрібні ці докази або з якою метою їх потрібно забезпечити.

Витребування доказів закріплено ст. 137 Цивільно-процесуального кодексу України, так, у випадках, коли щодо отримання доказів у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, є складнощі, суд за їх клопотанням зобов'язаний витребувати такі докази. Клопотання про витребування доказів має бути подано до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не провадиться, до початку розгляду справи по суті із долученням відомостей про неможливість отримання таких доказів особисто стороною або іншою особою, яка бере участь у справі.

У заяві про витребування доказів має бути зазначено, який доказ вимагається, підстави, за яких особа вважає, що доказ знаходиться в іншій особи, обставини, які може підтвердити цей доказ.

Таким чином можна дійти до висновку, що мета інституту витребування доказів це допомогти стороні цивільного процесу в отриманні тих чи інших доказів, які вони не можуть отримати самостійно, в той час як забезпечення це певні процесуальні дії які мають вираження у допиті свідків, призначення експертизи тощо.

Відповідно до п. 6 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10-1386/0/4-12 від 27.09.2012 року №Про деякі питання практики застосування Закону України «Про Судовий збір»» сплата судового збору у випадку, передбаченому підпунктом 13 пункту 1 частини другої статті 4 Закону, за подання до суду заяви про забезпечення доказів здійснюється лише у випадку, якщо така заява розглядається у порядку, визначеному статтею 135 ЦПК, а не за подання клопотання про витребування доказів (стаття 137 ЦПК), яке розглядається за правилами статей 130, 168 ЦПК.

Таким чином, постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції не врахував зазначених вимог закону та дійшов до передчасного висновку про повернення заяви ОСОБА_3 про витребування доказів у звязку із несплатою судового збору.

Відповідно до ч.3 ст.312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про порушення та неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення питання щодо витребування доказів по справі.

Ухвала суду апеляційної інстанції про скасування ухвали суду першої інстанції про повернення заяви про витребування доказів не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Тому у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 324 ЦПК України ця ухвала апеляційного суду оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч.1 п. 3, 312 ч.1 п.3, 313, 315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити, ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 30 травня 2017 року скасувати і передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та подальшому оскарженню не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області: М.М. Драгомерецький

ОСОБА_5

ОСОБА_2

підпис