Справа № 487/9280/14-ц
Провадження № 4-с/487/18/17
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.08.2017 року Заводський районний суд м. Миколаєва

у складі: головуючого - судді Агєєвої Л.І.,

при секретарі - Шумовській О.М.,

за участю представника скаржника - ОСОБА_1,

старшого державного виконавця - Квичак Т.Є.

розглянувши скаргу ОСОБА_2 на рішення та дії старшого державного виконавця Заводського відділу ДВС м. Миколаєва ГТУЮ у Миколаївській області Квичак Тетяни Євгенівни,

В С Т А Н О В И В:

06.09.2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду зі скаргою на рішення, дії старшого державного виконавця Заводського ВДВС м. Миколаєва ГТУЮ у Миколаївській області Квичак Т.Є., мотивуючи тим, що старшим державним виконавцем неправомірно направлено вимогу, винесено постанову про стягнення виконавчого збору, винесено постанови по накладення штрафу, а за такого, оскаржувані нею вимога та постанови старшого державного виконавця підлягають скасуванню, як незаконні.

Представник скаржника в судовому засіданні скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представник Заводського ВДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області проти задоволення скарги заперечувала та просила у задоволенні скарги відмовити.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до наступного:

Судом встановлено, що 02.08.2016 року старшим державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №51805886 на підставі заяви представника стягувача та виконавчого листа по справі №487/9280/14-ц, виданого 20.07.2016 року Заводським районним судом м. Миколаєва про зобов'язання ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_6 перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1.

Відповідно до вказаної постанови, боржнику ОСОБА_2 надано строк до 09.08.2016 року для самостійного виконання рішення суду, про що надати державному виконавцю документальні підтвердження (п. 2 постанови).

Окрім цього, п.3 постанови було передбачено наслідки невиконання рішення в наданий строк, а саме, при невиконанні рішення в наданий для самостійного виконання строк та ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення, буде розпочате примусове виконання рішення із стягненням з боржника 1020 грн. виконавчого збору, 170 грн. штрафу і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених Законом України «Про виконавче провадження».

Вказана постанова про відкриття виконавчого провадження наступного дня 03.08.2016 року була направлена на адресу боржника ОСОБА_2, яка надійшла до поштового відділення 05.08.2016 року та отримана особисто боржником 10.08.2016 року, що підтверджується довідкою Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта», вказане не заперечував в судовому засіданні представник заявниці.

Судом також встановлено, що 10.08.2016 року, враховуючи відсутність повідомлення про самостійне виконання рішення суду або поважність причини його невиконання, керуючись ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець розпочав примусове виконання рішення.

На підставі ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» старшим державним виконавцем винесено постанову від 10.08.2016 року про стягнення з ОСОБА_2 виконавчого збору в сумі 1020 грн.

Цього ж дня, керуючись ст.ст. 11, 75, 89 Закону України «Про виконавче провадження» старшим державним виконавцем винесена постанова про накладення на боржника ОСОБА_2 штрафу у розмірі 170 грн.

10.08.2016 року боржнику ОСОБА_2 направлено вимогу державного виконавця від 10.08.2016 року за вих. №22085/01.02-38/21, відповідно до якої остання в строк до 16.08.2016 року зобов'язана була виконати рішення або надати письмові пояснення про неможливість виконання цієї вимоги з обґрунтуванням та підтвердженням дійсних причин. Вказана вимога надійшла до поштового відділення 15.08.2016 року та отримана особисто ОСОБА_2 17.08.2016 року, що підтверджується довідкою Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта».

Не маючи повідомлення про невиконання рішення суду з об'єктивних причин, 16.08.2016 року старшим державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу, відповідно до якої на ОСОБА_2 накладено штраф у розмірі 340 грн.

17.08.2016 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_7, був ознайомлений з матеріалами виконавчого провадження, що підтверджується відповідною розпискою, яка міститься в матеріалах справи, ніяких зауважень не висловив.

25.08.2016 року ОСОБА_2 звернулася до Заводського відділу ДВС міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції з заявою, в якій просить відкласти на десять робочих днів виконавчі дії за виконавчим провадженням №51806374 для самостійного виконання рішення суду.

Цього ж дня, 25.08.2016 року старший державний виконавець винесла постанову про відкладення провадження виконавчих дій з примусового виконання рішення до 08.09.2016 року.

В подальшому, 29.08.2016 року ОСОБА_2 направила дану скаргу до суду про визнання неправомірними дій старшого державного виконавця по направленню на її адресу вимоги від 10.08.2016 р. за №22085/01.02-38/21; визнання незаконною та скасування вказаної вимоги; визнання неправомірними дій старшого державного виконавця по винесенню постанови про стягнення виконавчого збору від 10.08.2016 р. та скасування її; визнання неправомірними дій старшого державного виконавця по винесенню постанови про накладення штрафу від 10.08.2016 р. та скасування постанови; визнання неправомірними дій старшого державного виконавця по винесенню постанови про накладення штрафу від 16.08.2016 р. та скасування постанови.

Відповідно до ч. 1 ст. 384 ЦПК України скаргу може бути подано до суду безпосередньо або після оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби до начальника відповідного відділу державної виконавчої служби.

Статтею 387 ЦПК України передбачено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця, суд визнає їх неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновити його порушені права чи свободи.

Якщо оскаржувані рішення дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги.

Відповідно до ч.3 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції яка діяла на час відкриття виконавчого провадження) рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Пунктом 1 ч.1 ст. 19 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 17 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Згідно з ч.1 ст. 25 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 27 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків

розпочинає примусове виконання рішення.

За Законом України «Про виконавче провадження» державний виконавець має право накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом (п.13 ч.2 ст.11 ЗУ «Про виконавче провадження»).

Згідно з ч. 1 ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження» після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, його виконання перевіряється не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 Закону і не пізніше п'яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення (ч.2 ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження»).

Статтею 89 Закону України «Про виконавче провадження» визначено відповідальність за невиконання рішення, що зобов'язує боржника вчинити певні дії, зокрема У разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин державний виконавець у тому ж порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону.

З огляду на викладені норми Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець наділений певними правами щодо винесення оскаржуваних постанов під час примусового виконання рішення суду.

У даному випадку скаржник ОСОБА_2, отримавши 10.08.2016 року постанову про відкриття виконавчого провадження, розуміла наслідки невиконання вимог старшого державного виконавця, мала можливість повідомити ДВС про конкретний час отримання постанови і просити визначити додатковий строк для самостійного виконання рішення суду, а також просити не застосовувати до неї певні санкції з посиланням на об'єктивні причини, однак, цього не зробила.

Лише 25.08.2016 року, коли вже були винесені оскаржувані постанови, ОСОБА_2 звернулася до Заводського ВДВС міста Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області з заявою про відкладення провадження виконавчих дій, посилаючись на те, що постанову про відкриття виконавчого провадження отримала 10.08.2016 року, тоді як строк виконання рішення суду був встановлений до 09.08.2016 р., що позбавило її можливості скористатися наданим Законом України «Про виконавче провадження» правом на самостійне виконання рішення суду.

А за такого, суд вважає, що старший державний виконавець діяв в межах своїх повноважень та у відповідності до вимог чинного законодавства, томускаргу ОСОБА_2 слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст.384, 387 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_2 на рішення та дії старшого державного виконавця Заводського відділу ДВС м. Миколаєва ГТУЮ у Миколаївській області Квичак Тетяни Євгенівни залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Миколаївської області протягом 5 днів в порядку, передбаченому ст. ст. 294, 296 ЦПК України.

Суддя: Л.І. Агєєва