Справа № 372/977/16-ц Головуючий у І інстанції Потабенко Л. В.
Провадження № 22-ц/780/2699/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 18 20.07.2017
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі головуючого судді Сержанюка А.С., членів колегії суддів Приходька К.П., Фінагєєва В.О., із участю секретаря Топольського В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 20 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Сведбанк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», ОСОБА_3, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Євровал», Державна реєстраційна служба України про визнання правочину недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 20 березня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_2 щодо

визнання недійсним договору факторингу №15 від 28 листопада 2012 року, який був укладений між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», в частині передачі боргу по кредитному договору №026/0806/88-013 від 17 серпня 2008 року,

витребування з незаконного володіння ОСОБА_3 на її користь квартири №142, яка знаходиться за адресою: Київська область, Обухівський район, м. Українка, вул. Соснова, 4, загальною площею 52,89 кв.м.,

визнання за позивачем права власності на зазначену квартиру відмовлено.

На обґрунтування ухваленого рішення місцевий суд зазначив, що у позивача перед Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» за кредитним договором №2626/0908/71-017 була наявна заборгованість, а тому на виконання кредитного договору за умовами іпотечного договору та на підставі ст. 36 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель, яким є Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Вектор Плюс», мав право самостійно обирати спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання, продажу від свого імені предмета іпотеки.

Вимога позивача про визнання за нею права власності на зазначену квартиру не підлягає задоволенню з тих підстав, що ОСОБА_3 у встановленому законом порядку отримала право власності на це майно, шляхом укладення договору дарування, та станом на день розгляду справи, позбавлена його не була, а тому відсутні правові підстави і у витребуванні з її володіння на користь позивача вищевказаного майна.

Не погоджуючись із ухваленим рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення, неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права при його ухваленні.

Просить рішення Обухівського районного суду Київської області від 20 березня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Суд, закінчивши з'ясування обставин і перевірку їх доказами у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши учасників процесу у судових дебатах, вважає за необхідне відхилити апеляційну скаргу, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, 09 вересня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та ОСОБА_2 укладений кредитний договір №2626/0908/71-017.

Відповідно до умов правочину, банк надав ОСОБА_2 кредит у розмірі 90 900 доларів США на строк по 08 вересня 2023 року включно та на умовах, передбачених у цьому договорі, а ОСОБА_2 зобовязалася повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом ( 12,5% річних ) та виконати свої зобовязання у повному обсязі у терміни, передбачені цим договором.

Кредитні кошти призначені для здійснення ОСОБА_2 розрахунків по договору купівлі-продажу між нею та ОСОБА_4 двохкімнатної квартири №142, в будинку №4, що знаходиться за адресою: Київська область, Обухівський район, м. Українка, вул. Соснова ( а.с. 11-15 т. 1 ).

09 вересня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та ОСОБА_2 був укладений іпотечний договір №2626/0908/71-017-Z-1, яким забезпечено належне виконання ОСОБА_2 вимог кредитного договору №2626/0908/71-017 від 09 вересня 2008 року, а також всіх додаткових угод, що укладені до нього, в тому числі щодо суми зобовязань, строків їх виконання, розміру процентів та інших умов.

На забезпечення виконання основного зобовязання ОСОБА_2 передала в іпотеку Відкритому акціонерному товариству «Сведбанк» належне їй на праві власності майно - квартиру №142, яка знаходиться у Київській області, Обухівському районі, м. Українка, вул. Соснова, 4 ( а.с. 16-17 т. 1 ).

03 жовтня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду до іпотечного договору №2626/0908/71-017-Z-1 від 09 вересня 2008 року, якою сторони домовилися викласти п. 2 договору у наступній редакції: «На забезпечення виконання основного зобовязання іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю належне йому на праві власності майно, а саме: квартиру під номером 142, яка знаходиться у Київській області, Обухівський район, м. Українка, по вул. Соснова, 4.

Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на підставі укладеного із ОСОБА_4 договору купівлі-продажу квартири та зареєстрованого в Обухівському бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на обєкти нерухомого майна 23 вересня 2008 року в реєстровій книзі №2 за реєстровим номером 2/33, посвідченого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу ОСОБА_5, реєстровий номер 4985 від 09 вересня 2008 року» ( а.с. 18 т. 1 ).

28 листопада 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк», яке є правонаступником Відкритого акціонерного товариства «Сведбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» укладений договір факторингу №15.

Відповідно до умов правочину Публічне акціонерне товариство «Сведбанк» відступив Товариству з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, зазначених в реєстрі заборгованості боржників, право на вимогу якої належить банку на підставі документації, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» шляхом надання фінансової послуги банку набуло права вимоги такої заборгованості від боржників та передало банку за плату грошові кошти в розмірі, що становить ціну продажу та порядку, передбаченим цим договором ( а.с. 23-26 т. 1 ).

28 листопада 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» було укладено договір відступлення прав за іпотечними договорами, відповідно до якого сторони домовились, що разом з відступленням прав вимоги заборгованостей по кредитних договорах від боржників, що здійснюється на підставі договору факторингу від 28 листопада 2012 року №15, укладеного між сторонами, одночасно відступаються права вимоги за іпотечними договорами, які визначені цим договором, зокрема, укладеним із позивачем.

Згідно з п. 2.2 правочину, відступлення прав вимоги за іпотечним договором новий іпотекодержатель протягом двадцяти банківських днів з моменту набуття чинності цим договором зобовязаний надіслати боржнику та іпотекодавцю ( якщо він є відмінним від боржника ) письмове повідомлення про відступлення прав за іпотечним договором на користь нового іпотекодержателя за формою, наведеною у додатку №2 до цього договору, а первісний іпотекодержатель зобовязаний забезпечити нового іпотекодержателя протягом пяти банківських днів з моменту набуття чинності цим договором відповідною кількістю оформлених повідомлень на адресу боржників та іпотекодавців ( якщо вони є відмінними від боржників ) про відступлення прав за іпотечним договором.

Копії поштової квитанції про направлення повідомлення новий іпотекодержатель зобовязаний передати первісному іпотекодержателю протягом 10 робочих днів з моменту відправлення за актом прийому-передачі ( а.с. 13-14, 157-158 т. 2 ).

17 квітня 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Євровал» був укладений договір купівлі-продажу квартири ( з відкладною умовою ), відповідно до умов якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» передало у власність, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Євровал» прийняло у власність квартиру номер 142 в буд. 4 по вулиці Соснова в м. Українка, Обухівського району, Київської області ( а.с. 7 т. 2 ).

В свою чергу, Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» за договором купівлі- продажу від 10 листопада 2015 року відчужена на користь ОСОБА_6.

23 березня 2016 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 був укладений договір дарування квартири, відповідно до умов якого ОСОБА_6 подарував, а ОСОБА_3 прийняла у дар квартиру під номером 142, що розташована в будинку під номером 4 по вулиці Сосновій в місті Українка Обухівського району Київської області.

Правочин посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_7, який зареєстровано в реєстрі за №331 ( а.с. 17 т. 2 ).

Відповідно до інформаційної довідки № 56239855 від 29 березня 2016 року, власником квартири №2142, що знаходиться за адресою: Київська область, Обухівський район, м. Українка, вул. Соснова, буд. 4, є ОСОБА_3 на підставі договору дарування ( а.с. 20-23 т. 1 ).

ОСОБА_2, довідавшись про натуття права власності на спірну квартиру ОСОБА_3, 07 квітня 2016 року звернулася до суду із зазначеними вимогами, які уточнила 21 грудня 2016 року ( а.с. 2-7, 176-181 т. 1 ).

Правовою підставою для задоволення заявлених позовних вимог, серед іншого, позивач зазначила ст.ст. 203, 215, 387, 392 ЦК України.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення у справі, на переконання апеляційного суду, правильно встановив обставини справи, визначив відповідно до них правовідносини та прийшов до висновку, на підставі зазначених правових норм про необґрунтованість заявлених позовних вимог.

При цьому, дав належну оцінку доказів у справі і ухвалив законне та обґрунтоване рішення відповідно до вимог ст.ст. 212-213 ЦПК України.

Таким чином доводи ОСОБА_2 про незаконність та необґрунтованість рішення, неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права при його ухваленні, зокрема, ст.ст. 4, 21 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», ст.ст. 36, 37 Закону України «Про іпотеку», п. 1 розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03 квітня 2009 року № 231 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг», ст.ст. 203, 215, 316, 317, 386, 387, 388 ЦК України, ст. 213 ЦПК України, на думку апеляційного суду, не знайшли свого підтвердження при розгляді справи, повністю спростовуються матеріалами справи і, відповідно, не є правовою підстаю для задоволення апеляційних вимог.

Інші обставини, викладені у апеляції зокрема, про те, що Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Вектор Плюс» не мало права на придбання права вимоги до фізичної особи не субєкта господарювання, що виключає законність оскаржуваного правочину, про відсутність у нього ( товариства ) ліценції на здійснення валютних операцій, законодавство, яке діяло на момент виникнення спірних правовідносин, не передбачало передачу права власності на іпотечне майно від іпотекодавця до іпотекодержателя в рахунок виконання основного зобовязання на підставі застереження в іпотечному договорі, звернення стягнення на нерухоме майно відбулося в період дії мораторію на примусове відчуження житла, не спростовують висновків місцевого суду про необґрунтованість заявлених позовних вимог та не можуть бути підставою для задоволення апеляційних вимог.

Доводи апелянта про відсутність у Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Вектор Плюс» права на укладення спірного правочину, зокрема, ліцензії, на переконання суду другої інстанції, спростовуються положеннями Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», розпорядження №231 Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03 квітня 2009 року, в редакції на дату укладення договору, яке не містило заборони зазначеному відповідачу займатись таким видом господарської діяльності, на яке посилається апелянт, та яке втратило свою чинність згідно розпорядження №1926 Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 13 серпня 2015 року.

Посилання ОСОБА_2 про відсутність законодавчого врегулювання переходу права власності на іпотечне майно в рахунок виконання основного зобовязання на підставі застереження в іпотечному договорі, з точки зору суду другої інстанції, не відповідає дійсності, оскільки повністю спростовується відповідними положеннями укладеного кредитного договору та чинного законодавства, зокрема, Закону України «Про іпотеку», ЦК України.

Не є підставою для задоволення апеляційних вимог і положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки за спірним правочином 28 листопада 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» не відчужувалось спірне майно, а було укладено правочини відступлення прав за кредитним та іпотечним договорами.

Тим паче, що оспорюваний правочин, з точки зору суду другої інстанції, не порушує цивільних прав та інтересів позивача, оскільки ОСОБА_2 заявлені вимоги лише щодо договору відступлення прав вимоги за кредитним договором ( а.с. 23-26 т. 1 ).

При цьому, договір про відступлення прав за іпотечними договорами, у відповідній його частині ( а.с. 13-14, 15 ), залишився поза увагою позивача і він, згідно положень ст. 204 ЦК України є правомірним, оскільки його недійсність прямо не встановлена законом і він не визнаний судом недійсним.

Відповідно, відсутність доказів про виконання умов чинного законодавства щодо повідомлення про укладення договору, який не оспорюється, в даному випадку, будь-якого правового значення не має.

Не можуть бути задоволені заявлені як позовні так і апеляційні вимоги і з огляду на те, що правовою підставою для їх задоволення позивачем зазначена ст. 387 ЦК України, яка регламентує витребування майна від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, тоді як ОСОБА_3 отримала майно за договором дарування.

При цьому, посилання апелянта та його представника у суді другої інстанції на положення ст. 388 ЦК України, само по собі не є правовою підставою для задоволення заявлених апеляційних вимог у відповідності до положень ст. 303 ЦПК України, оскільки місцевим судом такі вимоги не розглядались.

Надана суду другої інстанції копія постанови Окружного адміністративного суду міста Київа від 28 березня 2017 року, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 26 червня 2017 року ( а.с. 105-110, 181-189 т. 2 ), у силу викладеного, також не є правовою підставою для задоволення апеляційних вимог.

При цьому, судом адміністративної юрисдикції вирішені вимоги позивача, які ніяким чином не стосуються заявлених позовних вимог у даній цивільній справі.

Дотримання іпотекодержателем вимог чинного законодавства при набутті права власності на спірне майно підтверджується і правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 28 вересня 2016 року у справі 6-1243цс16, згідно якої відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

Аналізуючи положення статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», 328, 335, 376, 392 ЦК України слід дійти висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту на задоволення вимог кредитора, які забезпечені іпотекою шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий на підставі рішення суду та два позасудових способи захисту: на підставі виконавчого напису нотаріуса і згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (частина перша статті 37 Закону України «Про іпотеку»).

Відповідне застереження в іпотечному договорі сторони узгодили і виклали у п. 12.3.1 зазначеного правочину ( а.с. 16-17 т. 2 ).

Таким чином, викладені у апеляції доводи суд другої інстанції відносить до числа формальних, а тому оскаржуване рішення, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, не може бути скасоване у відповідності до положень ст. 308 ЦПК України.

Окрім цього, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 309 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо порушення призвело до неправильного вирішення справи, чого судом не виявлено.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити. Рішення Обухівського районного суду Київської області від 20 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Сведбанк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», ОСОБА_3, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Євровал», Державна реєстраційна служба України про визнання правочину недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою апеляційного суду законної сили.

Головуючий А.С. Сержанюк

Судді: К.П. Приходько

ОСОБА_8