Справа № 263/2669/17
Провадження № 2/263/1013/2017
19 липня 2017 року Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі головуючого судді Томіліна О.М., при секретарі Гущиній О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «КРЕДОБАНК» до ОСОБА_1, третя особа: ОСОБА_2, про звернення стягнення на предмет застави,
Проте, позичальник свої зобовязання за кредитним договором не виконував, у звязку з чим ПАТ «КРЕДОБАНК» звернувся з відповідним позовом до суду, за яким було відкрито провадження у справі №486/1688/15-ц.
08.10.2015р. в результаті розгляду вказаного позову Южноукраїнським міським судом Миколаївської області було ухвалено заочне рішення у справі №486/1688/15-ц, яким задоволені позовні вимоги, а саме: стягнути з позичальника на користь позивача заборгованість у розмірі 392 842, 95 грн., з яких: 248 225 грн. 57 коп. заборгованість за кредитом, 97 216 грн. 41 коп. заборгованість за відсотками, 47 400 грн. 97 коп. - пеня.
На виконання вказаного рішення 18.12.2013р. було видано виконавчий лист, на виконання якого, Южноукраїнським МВДВС ГТУЮ у Миколаївській області (надалі - «ВДВС») було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 50139893.
Крім того, на забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між позивачем та позичальником було укладено договір застави від 23.05.2013р., предметом якого є автомобіль марки «КІА», модель «Optima», свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія САР 002976, видане ВРЕР №1 УДАІ ГУ МВС України в Запорізькій області 23.05.2013р.
Обтяження заставного майна за договором застави було зареєстроване у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна приватним нотаріусом ОСОБА_3 23.05.2013р.
При здійсненні заходів примусового виконання вищевказаного рішення в рамках ВП №50139893 державним виконавцем ВДВС було здійснено перевірку майнового стану боржника, в результаті якої заставне майно не було виявлено серед майна, яке належить позичальникові на праві власності, що було повідомлено у листі ВДВС від 20.07.2016 №757/2/6787.
Враховуючи це представник позивача, адвокат ОСОБА_4 звернулася з адвокатським запитом до Регіонального сервісного центру МВС у Миколаївській області з метою зясувати інформацію про нового власника заставного майна.
У відповідь на вказаний адвокатський запит ПАТ «КРЕДОБАНК» отримав лист від 04.08.2016р. №31/14-г-03/аз у якому повідомлено що заставне майно не зареєстроване за позичальником, а відомості про нового власника вказаного автомобіля надати неможливо, оскільки така інформація є персональними даними надання яких за адвокатським запитом не є можливим.
В рамках вказаного кримінального провадження, за заявою ПАТ «КРЕДОБАНК» було здійснено відповідні слідчі (розшукові) дії, в результаті яких було встановлено нового власника заставного майна.
Представник позивача надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, підтримала позовні вимоги, не заперечувала проти заочного розгляду справи.
Відповідач та третя особа у судове засідання не зявились з невідомих суду причин, про час розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином у встановленому законом порядку.
Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності з ч. 2 ст. 197 ЦПК України у звязку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь.
Суд, дослідивши надані у справі докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Частиною 4 статті 55 Конституції України закріплено право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Згідно ч. 1 ст. ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 16 ЦК України).
Згідно з рішенням Южноукраїнським міським судом Миколаївської області від 08.10.2015р. позов ПАТ «КРЕДОБАНК» до ОСОБА_2 про дострокове повернення заборгованості та пені за несвоєчасне виконання зобовязань за кредитним договором у справі №486/1688/15-ц задоволено та стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача заборгованість у розмірі 392 842, 95 грн., з яких: 248 225 грн. 57 коп. заборгованість за кредитом, 97 216 грн. 41 коп. заборгованість за відсотками, 47 400 грн. 97 коп. - пеня.
При здійсненні заходів примусового виконання вищевказаного рішення в рамках ВП №50139893 державним виконавцем ВДВС було здійснено перевірку майнового стану ОСОБА_2, в результаті якої заставне майно не було виявлено серед майна, яке належить позичальникові на праві власності, що було повідомлено у листі ВДВС від 20.07.2016 року №757/2/6787.
Застава є одним із засобів забезпечення зобов'язань. В силу застави кредитор має право в разі невиконання боржником забезпеченого заставою зобов'язання одержати кошти з вартості заставленого рухомого або нерухомого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (ст. 572 ЦК України).
Згідно ст. 1 ЗУ «Про заставу» в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна.
Відповідно до ст. 20 ЗУ «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.
Відповідно до 5.1. Договору застави право звернення стягнення на предмет застави Позивач набуває, зокрема, якщо у момент настання терміну виконання зобовязань за Кредитним договором вони не будуть виконані, а саме: при повному або частковому неповерненні у встановлений Кредитним договором термін суми кредиту та/або при несплаті або частковій сплаті у встановлені Кредитним договором строк суми відсотків, комісій, неустойки.
Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави.
Згідно із ч. 1 ст. 598, ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Прийняття судом рішення про звернення стягнення заборгованості, за відсутності фактів його реального виконання, не припиняє зобов'язальних правовідносин між сторонами кредитного договору й не звільняє боржника від виконання зобов'язань за кредитним договором, та не позбавляє кредитора права на отримання суми заборгованості безпосередньо від основного боржника.
Отже, у разі, якщо на час розгляду спору позичальник належним чином не виконав основне зобов'язання, заставодержатель вправі вимагати задоволення своїх вимог за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на заставлене майно за рішенням суду.
Згідно з ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Так, факт невиконання зобовязань позичальником за кредитним договором та розмір заборгованості останнього вже був встановлений заочним рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 08.10.2015р у справі №486/1688/15-ц, а тому не потребує доказування.
Згідно з роздруківкою інформації про виконавче провадження №50139893, з виконання заочного рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 08.10.2015р у справі №486/1688/15-ц, вбачається, що вказане виконавче провадження на день подання позову є відкритим, заборгованість позичальником не погашена, і вказане рішення не виконано.
Відповідно до п. 4.1.4. договору застави позичальник (який є заставодавцем у вказаному договором) зобовязався не відчужувати предмет застави у будь-який спосіб та не обтяжувати його зобовязаннями з боку третіх осіб, не видавати довіреності на користування та/або розпорядження предметом застави, а також не виступати поручителем за третіх осіб без отримання попередньої письмової згоди на це від заставодержателя.
Крім цього аналогічний обовязок закріплюється за заставодержателем, як стороною договору застави у ч. 2 ст. 586 ЦК України та у ч. 2 ст. 17 ЗУ «Про заставу», з системного аналізу яких вбачається, що останній має право на відчуження предмету застави, передавати його в користування іншій особі або іншим чином розпоряджатися ним лише за згодою заставодержателя.
Відповідно до правової позиції, викладеної у Постанові ВСУ від 03 квітня 2013 року у справі № 6-7цс13: згідно із ч. 1 ст. 589 ЦК України в разі невиконання зобовязання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.
Відповідно до ст. 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи: застава зберігає силу і у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги.
Зазначені норми застосовуються з урахуванням положень Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобовязань, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна.
При цьому, відповідно до вимог ч. 1 ст. 10 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором вважається його добросовісним набувачем згідно ст. 388 ЦК України, за умови відсутності у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень.
Частина 1 ст. 45 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» встановлює, що держатель або реєстратор Державного реєстру зобовязані на запит будь-якої фізичної чи юридичної особи надати завірений держателем або реєстратором Державного реєстру витяг з державного реєстру.
Згідно з договором купівлі-продажу транспортного засобу від 06.07.2016 року ОСОБА_1 придбав у ОСОБА_5 автомобіль марки «КІА», модель «Optima» вартістю 149000,00 гривень.
10.01.2015 року Центром ДАІ з обслуговування м.Буча та м.Ірпінь при УДАІ ГУМВС України в Київській області проведено перереєстрацію автомобіля марки «КІА», модель «Optima», кузов KNAGN412BD5389629 на підставі: заяви №55913364 від 10.01.2015 року; довідки-рахунку від 10.01.2015 року серії ВІА №632871 на імя ОСОБА_5; свідоцтва про реєстрацію АР3059СР; акту №738 приймання-передачі транспортного засобу, переобладнаного для роботи на зрідженому нафтовому газі; сертифікату відповідності та додатку до сертифікату відповідності/свідоцтва про визнання; акту технічної експертизи від 10.01.2015 року.
Згідно з відповіддю Регіонального сервісного центру в Запорізькій області від 12.06.2017 року №31/8-2690 вбачається, що у матеріалах які стали підставою для зняття з обліку 22.08.2014 року транспортного засобу марки «КІА», модель «Optima», кузов KNAGN412BD5389629 на імя ОСОБА_2, письмова згода ПАТ «Кредобанк» на відчуження відсутня.
Згідно з результатами аналітичного пошуку ТЗ по «НАІС» МВС України транспортний засіб марки «КІА», модель «Optima», кузов KNAGN412BD5389629 з 24.05.2013 року зареєстровано на імя ОСОБА_2, 22.08.2014 року знятий з обліку для реалізації, 02.09.2014 року знятий з обліку для реалізації та перереєстрований на ОСОБА_6, 13.09.2014 року перереєстровано на ОСОБА_7, 10.01.2015 року перереєстровано на ОСОБА_5, 06.07.2016 року перереєстровано на ОСОБА_1
Як вбачається з Витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна № 40740720 від 23.05.2013р., обтяження заставного майна на момент переходу права власності на останнє від позичальника до відповідача було зареєстроване у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, та дійсне до 23.05.2018 року.
Отже новий власник Заставного майна на момент набуття права власності відповідно до вимог ч. 1 ст. 10 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» та ст. 388 ЦК України не може вважатися добросовісним набувачем, так як на момент придбання заставного майна у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна було зареєстроване обтяження цього рухомого майна, а тому він набув право власності на таке рухоме майно разом з діючим обтяженням.
Таким чином, враховуючи що зобовязання забезпечене заставою не виконано, заставлене майно було відчужено всупереч вимогам договору застави та законодавства - застава (обтяження) на вказаний транспортний засіб свою дію не припинило, та зберегло силу для нового власника.
Оскільки суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, то з відповідача підлягають стягненню судові витрати відповідно до Закону України «Про судовий збір», а саме судовий збір у розмірі 1600 гривень 00 копійок.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 8, 10, 11, 212, 214, 215 ЦПК України , суд
Позов Публічного акціонерного товариства «КРЕДОБАНК» до ОСОБА_1, третя особа: ОСОБА_2, про звернення стягнення на предмет застави задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «КРЕДОБАНК» судовий збір у розмірі 1600 гривень.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Позивачем по справі заочне рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Донецької області протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участі у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Суддя О.М. Томілін