Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 336/6532/16Головуючий у 1-й інстанції Наумов О.О.
Пр. № 22-ц/778/1784/17Суддя-доповідач ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого судді Гончар М.С.

суддів Кочеткової І.В., Маловічко С.В.,

за участі секретаря Бурима В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_2 оборони України та ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 оборони України про стягнення моральної шкоди

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому просив стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 100000,00 грн.

В обґрунтування свого позову позивач зазначав, що у 1980 році він проходив військову службу на території Демократичної Республіки Афганістан.

При виконанні службових обовязків в Демократичній Республіці Афганістан отримав вогнепальні осколкові поранення мяких тканин грудної клітки, відділені наслідки ЗЧМТ з розсіяною органічною симптоматикою, скуловестибулярним і стено-невричним синдромом, наслідок яких стали: «Стійкі залишкові явища перенесеної ЗЧМТ (1980 р., контузія головного мозку) з правостороннім геміпарезом у вигляді постравматичної та дисцикуляторної енцефалопатії ІІ ст., прогресуючий кризовий перебіг з вираженим церебростенічним синдромом, вегето судинною дисфункцією, мнестичним зниженням, емоційно-вольовою нестійкістю. Посттравматичний церебральний арахноїдит з вираженим лікворо-гіпертензивним синдромом, вираженим вестибуло-коорденаційним синдромом, стійким цефалгічним синдромом».

У звязку з отриманням зазначених поранень, порушено нормальний життєвий стан позивача, оскільки позбавлений можливості реалізовувати свої життєві функції, звички, бажання. Позивача щодня дратують головні болі, головокружіння, шум в голові, шаткість при ходьбі, зниження пім яті і слуху, порушення сну, дратливість, іноді нічні судоми, на задишку в спокої, погіршення зору, підвищення АТ макс до 210/110 мм рт.ст.

Він не має можливості зараз працювати, оскільки пересуватися на велику відстань (до місця роботи) без сторонньої допомоги не може, а особистого транспорту він не має. Це поставило його у незручне становище, оскільки він не може матеріально забезпечити свою родину на тому ж рівні, який був в той час, коли він працював. Його заробітна плата була основним засобом існування його родини, а на теперішню пенсію забезпечити себе та свою родину хоча б самим необхідним є просто неможливим. Це додає йому багато неприємних відчуттів, він змушений витрачати кошти на відновлення свого здоровя, оскільки в місцевій поліклініці у видачі безоплатних медикаментів відмовляють, в платні ліки він не може придбати через їх високу ціну.

Крім того, зазначає, що значна частина пенсії, яку він отримує, витрачається на придбання ліків та оздоровлення, постійні медичні огляди, санаторне лікування.

Вважає, що у звязку з отриманням поранень під час захисту Вітчизни та отриманням інвалідності внаслідок захворювання, яке пов'язане з проходженням військової служби, йому завдана моральна шкода в розмірі 100000,00 грн.

Оцінюючи завдану йому моральну шкоду, він виходить з тривалості і глибини своїх душевних страждань, чисельності негативних наслідків для нього, що викликані внаслідок травми, а також фізичного та фактичного значного погіршення стану здоровя.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02 березня 2017 року (а.с. 77-78), з урахуванням ухвали суду першої інстанції від 31 березня 2017 року про виправлення описки (а.с. 104), позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 оборони України на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в сумі 20000,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 оборони України на користь держави судовий збір в сумі 551,20 грн.

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, сторони подали апеляційні скарги.

Позивач ОСОБА_3 у своїй апеляційній скарзі (а.с.84-87) просив рішення суду першої інстанції змінити шляхом збільшення суми відшкодування завданої йому моральної шкоди до 100000,00 грн.

Відповідач ОСОБА_2 оборони України у своїй апеляційній скарзі (а.с. 89-90) просило рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити повністю.

В автоматизованому порядку у цій справі визначений склад колегії суддів апеляційного суду (а.с.97): головуючий (суддя-доповідач) Спас О.В., судді Поляков О.З. та Кухар С.В.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області (суддя-доповідач ОСОБА_4В.) апеляційне провадження за вищезазначеними апеляційними скаргами сторін відкрито (а.с. 109, 123), справу призначено до апеляційного розгляду (а.с. 118).

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 07 квітня 2017 року (а.с. 116) тотожню апеляційну скаргу ОСОБА_3 від 06.04.2017 року на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02 березня 2017 року у цій справі повернуто заявнику.

В автоматизованому порядку склад колегії суддів апеляційного суду у цій справі: головуючий (суддя-доповідач) Спас О.В., судді Поляков О.З. та Кухар С.В. змінено на склад колегії суддів апеляційного суду у цій справі: головуючий (суддя-доповідач) Гончар М.С, судді Кочеткова І.В. та Маловічко С.В. у звязку із звільненням судді Спас О.В. у відставку (а.с. 130-131), справу призначено до апеляційного розгляду (а.с. 133).

У судовому засіданні 29 травня 2017 року апеляційний розгляд цієї справи по суті апеляційним судом було розпочато (а.с. 153-154): заслухано доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, у розгляді справи оголошено перерву в порядку задоволення клопотання представників сторін, на 17 серпня 2017 року, з урахуванням навантаженості судді-доповідача і колегії суддів, яка має постійний склад, а також відпустки колегії суддів та судді доповідача у період з 12 червня по 30 червня 2017 року включно (а.с. 158).

У судове засідання 17 серпня 2017 року належним чином повідомлений апеляційним судом про час та місце розгляду цієї справи, у тому числі через свого представника за довіреністю (а.с. 151) ОСОБА_5, що узгоджується із вимогами ст. 76 ч. 5 ЦПК України, (а.с. 135), позивач ОСОБА_3 не зявився, про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістив, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавав.

В силу вимог ст. 305 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

При вищевикладених обставинах, колегія суддів апеляційного суду визнала неповажною причину неявки у дане судове засідання позивача ОСОБА_3 і на підставі ст. 305 ч. 2 ЦПК України ухвалила розглядати дану справу апеляційним судом у даному судовому засіданні за відсутністю останнього за присутністю його представника за довіреністю (а.с. 151) ОСОБА_5 та представника відповідача ОСОБА_2 оборони України за довіреністю (а.с. 159) ОСОБА_6

Заслухавши у судовому засіданні 17 серпня 2017 року доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг сторін, дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_3 не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга ОСОБА_2 оборони України підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ч.1 ст. 307 ЦПК за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право його скасувати і ухвалити нове рішення по суті (п.2), змінити рішення (п.3).

Відповідно до ст. 309 ч. 1 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне зясування обставин, що мають значення для вирішення справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Встановлено, що частково задовольняючи позов ОСОБА_3 у цій справі на суму стягнення моральної шкоди у розмірі 20000,00 грн., суд першої інстанції керувався ст. ст. 23, 170, 1167 ЦК України, ст. ст. 10-11, 212-215 ЦПК України та виходив із того, що ОСОБА_3 встановлено другу групу інвалідності, що є наслідком захворювання, яке він отримав у Демократичній Республіці Афганістан, повязано з проходженням військової служби; моральну шкоду має відшкодувати ОСОБА_2 оборони України.

Проте погодитись із такими висновками суду першої інстанції повністю не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції у цій справі не відповідає.

Встановлено, що В 1980 році позивач проходив військову службу на території Демократичної Республіки Афганістан.

При виконанні службових обовязків в Демократичній Республіці Афганістан отримав вогнепальні осколкові поранення мяких тканин грудної клітки, відділені наслідки ЗЧМТ з розсіяною органічною симптоматикою, скуловестибулярним і стено-невричним синдромом, наслідок яких стали: «Стійкі залишкові явища перенесеної ЗЧМТ (1980 р., контузія головного мозку) з правостороннім геміпарезом у вигляді постравматичної та дисцикуляторної енцефалопатії ІІ ст., прогресуючий кризовий перебіг з вираженим церебростенічним синдромом, вегето судинною дисфункцією, мнестичним зниженням, емоційно-вольовою нестійкістю. Посттравматичний церебральний арахноїдит з вираженим лікворо-гіпертензивним синдромом, вираженим вестибуло-коорденаційним синдромом, стійким цефалгічним синдромом» (а.с.14).

06.12.2006 року ОСОБА_3 була встановлена ІІ група інвалідності в зв'язку з хворобою, яка пов'язана з проходженням військової служби, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії АД№039841 (а.с.8) та посвідченням серія Б № 049959 (а.с. 6).

Згідно із ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам розяснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Отже, наявність шкоди у будь-якому розмірі ще не породжує обовязку її компенсації, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначивши субєкта такої відповідальності.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції у порушення вищевказаних положень закону та вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України належним чином не дослідив, чи доведено позивачем факт протиправних дій або бездіяльності ОСОБА_2 оборони України, чи наявний причинний звязок між шкодою і протиправним діями завдавача шкоди та вини відповідача в її завданні.

При цьому, ОСОБА_2 оборони України доводило у суді першої інстанції відсутність своєї вини та неналежності, як відповідача у цій справі, але суд першої на це належної уваги не звернув.

Так, згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Крім того, відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Відшкодування шкоди державою відбувається у спосіб, передбачений законами України.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права… фізичних осіб… у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Так, військова служба повязана із захистом Вітчизни, тому військовослужбовцям визначені законами пільги та гарантії, у тому числі компенсації за моральні страждання вже враховані чинним законодавством.

Однак, поза увагою суду першої інстанції залишились положення Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відповідно до яких військовослужбовці, військовозобовязані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, мають право на безоплатну кваліфіковану медичну допомогу у військово-медичних закладах охорони здоровя. Військовослужбовці щорічно проходять медичний огляд, щодо них проводяться лікувально-профілактичні заходи.

Порядок забезпечення путівками для санітарно-курортного лікування встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Військовослужбовці, звільнені з військової служби внаслідок захворювання, повязаного з виконанням обовязків військової служби, члени сімей військовослужбовців приймаються на обстеження і лікування до військово-медичних закладів охорони здоровя в порядку, встановленому ОСОБА_2 оборони України, іншими утвореннями відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами тощо.

Також, окрім Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», є Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», на які суд першої інстанції належної уваги не звернув, відповідно до ст. 4 якого ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

При вищевикладених обставинах, позивачем у матеріали цієї справи не було надано суду першої інстанції належних допустимих доказів завдання йому будь-якого розміру моральної шкоди, яка б підлягала стягненню з відповідача на користь позивача у цій справі за рішенням суду, враховуючи вказані вище встановлені судом фактичні обставини цієї справи.

При вищевикладених обставинах, суд першої інстанції мав відмовити у задоволенні позову позивача до відповідача у цій справі у повному обсязі.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_3 не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, а доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 оборони України, навпаки, ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, а рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст.ст. 213-214 ЦПК України щодо його законності та обґрунтованості.

Тому, апеляційну скаргу ОСОБА_3 слід відхилити, апеляційну скаргу ОСОБА_2 оборони України слід задовольнити; рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02 березня 2017 року у цій справі слід скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 оборони України про стягнення моральної шкоди у цій справі слід відмовити.

Крім того, в силу вимог ст. 88 ч. ч. 1, 5 ЦПК України у разі відмови ОСОБА_3, як позивачеві, у задоволенні його позову у цій справі у повному обсязі, останній не має права на компенсацію за рахунок відповідача ОСОБА_2 оборони України у цій справі будь-яких судових витрат, повязаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції.

Крім того, встановлено, що позивач ОСОБА_3 був звільнений в силу вимог Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору у цій справі взагалі та у тому числі він був звільнений від його сплати за подачу вищезазначеного позову до суду першої інстанції.

У звязку із чим, в силу вимог ст. 88 ЦПК України, враховуючи задоволення апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 оборони України апеляційним судом у цій справі, судові витрати ОСОБА_2 оборони України, повязані із розглядом цієї справи апеляційним судом, у вигляді судового збору у розмірі 606,32 грн., сплаченого при подачі вищезазначеної апеляційної скарги до апеляційного суду (а.с. 121), слід компенсувати за рахунок держави.

Відповідно до п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402- VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 - 317 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 оборони України задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02 березня 2017 року у цій справі скасувати.

Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 оборони України про стягнення моральної шкоди у цій справі відмовити.

Судові витрати ОСОБА_2 оборони України (), повязані із розглядом цієї справи апеляційним судом, у вигляді судового збору у розмірі 606,32 грн. компенсувати за рахунок держави.

Судове рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_1 ОСОБА_7ОСОБА_8