Провадження номер 2/741/464/17
Єдиний унікальний номер 741/1050/17
РІШЕННЯ

іменем України

23 серпня 2017 року м. Носівка

Носівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого - судді Дикого В.М.,

з участю секретаря с/з Герасимчук Н.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Носівського районного суду Чернігівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Мринської об'єднаної територіальної громади в особі Мринської сільської ради Носівського району Чернігівської області про визнання права власності на спадковий житловий будинок,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до Носівського районного суду Чернігівської області з позовною заявою до Мринської об'єднаної територіальної громади в особі Мринської сільської ради Носівського району Чернігівської області про визнання права власності на житловий будинок у порядку спадкування. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що житловий будинок по АДРЕСА_1 відносився до типу колгоспного двору. На момент ліквідації колгоспних дворів у вищевказаному будинку проживали та були зареєстровані батьки позивача ОСОБА_3 та ОСОБА_4. ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер ОСОБА_3 ОСОБА_4 фактично прийняла спадщину після його смерті, але не оформила свідоцтва про право на спадщину. ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_4 померла. Після її смерті відкрилася спадщина на вищевказаний житловий будинок. Позивач є спадкоємцем за заповітом, спадщину він прийняв, спадкова справа відкрита в Носівській районній ДНК. Нотаріус відмовила позивачеві у видачі свідоцтва про право спадщину за заповітом у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа на спадкове майно. Саме тому позивач звернувся до суду та просив судовим рішенням визнати за ним право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1.

У судове засідання позивач та представник позивача ОСОБА_5 не з'явилися. Представник позивача подав до суду заяву, у якій підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити та розглянути справу у відсутність позивача та представника позивача.

Представник відповідача, Мринської ОТГ в особі Мринської сільської ради Носівського району Чернігівської області, у судове засідання не з'явився. Староста с. Хотинівка Носівського району направив до суду заяву, у якій визнав позовні вимоги та просив справу розглянути без участі представника відповідача.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Ураховуючи вищенаведене, суд проводить судове засідання без фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд робить нижченаведений висновок.

У судовому засіданні встановлено, що житловий будинок АДРЕСА_1 відносився до типу колгоспного двору, станом на 15 квітня 1991 року в ньому проживали та були зареєстровані ОСОБА_3 та ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житловий будинок від 19 липня 1993 року та довідкою Мринської сільської ради Носівського району Чернігівської області № 789 від 17 липня 2017 року (а. с. 13, 15).

У п. 6 Постанови № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» Пленум ВСУ роз'яснює, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, тобто ЦК УРСР 1963 року.

Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до пп. «а» п. 6 вищезазначеної постанови, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

Отже, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 як членам ліквідованого колгоспного двору належав житловий будинок АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а. с. 6).

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

За життя ОСОБА_3 заповіту не складав, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 35).

Отже, спадкоємство після смерті ОСОБА_3 здійснюється за законом.

Згідно з ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

ОСОБА_4 є дружиною померлого ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про одруження (а. с. 8). А, отже, вона є спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_4

Спадкова справа до майна померлого ОСОБА_3 не заводилася, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) (а. с. 32).

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 прийняла спадщину після смерті чоловіка в силу п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР, оскільки фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, що підтверджується довідкою Мринської сільської ради Носівського району Чернігівської області № 788 від 17 липня 2017 року (а. с. 16).

Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року померла ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а. с. 7).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За життя ОСОБА_4 склала заповіт, яким усе своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповідала ОСОБА_2, що підтверджується копією заповіту, який не змінено та не скасовано (а. с. 10) та інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 46-48). А, отже, спадкування після її смерті здійснюється за заповітом.

Позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_4

Із копії спадкової справи до майна померлої ОСОБА_4 №269/2016 убачається, що позивач прийняв спадщину, подавши заяву про прийняття спадщини до державного нотаріуса Носівської районної ДНК. Інших спадкоємців, які прийняли спадщину, немає. Позивач отримав свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки (а. с. 37-48).

У судовому засіданні встановлено, що позивачеві відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на спадкове майно, що підтверджується копією постанови державного нотаріуса Носівської районної ДНК про відмову у вчиненні нотаріальної дії №1059/02-31 від 07 липня 2017 року (а. с. 20).

Матеріали справи підтверджують, що на будинок АДРЕСА_1 виготовлена технічна документація (а. с. 17-19).

Згідно з ч. 2 ст. 318 ЦК України усі суб'єкти права власності є рівними перед законом.

Відповідно до статті 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.

Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Ураховуючи встановлені обставини та вищенаведені правові норми, суд робить висновок, що позов підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 174, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд

РІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, як спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 року, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований у АДРЕСА_1, який складається з власне житлового будинку «А», веранди «а», веранди «а1», сараю «Б», сараю «В», погреба «П», вбиральні «У», огорожі №1, хвіртки №2, воріт з хвірткою №3, колодязя «К», загальною площею 64,1 кв. м житловою площею 25,7 кв. м., інвентаризаційною вартістю 128327 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя В.М. Дикий