У х в а л а

іменем україни

30 серпня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЧервинської М.Є.,
суддів:Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В.,Маляренка А.В., Ступак О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Ківерцівському районі Волинської області, третя особа - Управління Держпраці у Волинській області, про перерахунок розміру відшкодування втраченого заробітку у зв'язку із трудовим каліцтвом та стягнення недоплачених сум, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 25 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 17 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року ОСОБА_6 звернулась до суду із указаним позовом, на обґрунтування якого вказала, що вона працювала телятницею у колгоспі «Світанок» Ківерцівського району Волинської області. 30 вересня 1992 року під час виконання трудових обов'язків отримала травму на виробництві, в результаті якої за рішенням МСЕК їй було встановлено 80 відсотків втрати професійної працездатності. У жовтні 1999 року їй було встановлено 3-ю групу інвалідності з встановленням 40 відсотків втрати професійної працездатності. При передачі справи Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Ківерцівському районі Волинської області (далі − відділення Фонду, Фонд відповідно) розмір щомісячної виплати відшкодування її втраченого заробітку з раніше отримуваного в сумі 147 грн зменшився до 45 грн 52 коп. і виплачується Фондом в такому ж розмірі з врахуванням індексації. Не погоджуючись із зазначеним розміром відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я, просила зобов'язати відповідача - Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Ківерцівському районі Волинської області провести перерахунок розміру відшкодування втраченого заробітку починаючи з 2001 року і до дня звернення до суду, з розрахунку, що розмір щомісячної виплати відшкодування її втраченого заробітку складає 147 грн. Стягнути з відповідача визначену за результатами перерахунку суму страхових виплат з врахуванням фактично отриманого відшкодування втраченого заробітку у зв'язку з каліцтвом.

Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 25 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 17 травня 2016 року, у задоволені позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати судові рішення у справі і розглянути по суті, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій відповідають зазначеним нормам процесуального права.

Згідно зі ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Аналогічне положення міститься й у ч. 1 ст. 3 ЦПК України.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Судами встановлено, що 30 вересня 1992 року позивач при виконанні трудових обов'язків (працюючи телятницею в колгоспі «Світанок» Ківерцівського району Волинської області) отримала виробничу травму, про що було складено акт форми Н-1. У зв'язку з цією травмою 06 серпня 1996 року їй було встановлено 80 відсотків втрати професійної працездатності. З 05 жовтня 1999 року втрата працездатності складала 40 відсотків. З 01 січня 2004 року Луцькою міжрайонною МСЕК ОСОБА_6 встановлено 80 відсотків втрати професійної працездатності та призначено другу групу інвалідності від трудового каліцтва. З 14 липня 2014 року втрата професійної працездатності становить 85 відсотків, позивачу встановлена перша група інвалідності безстроково.

Відповідно до матеріалів особової справи ОСОБА_6, як потерпілої на виробництві, встановлено, що особова справа позивача була 12 лютого 2002 року згідно акта прийому-передачі за № 88 передана до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Ківерцівському районі для продовження раніше призначених страхових виплат.

З наявної в особовій справі довідки СГВК «Світанок» розмір втраченого заробітку станом на 01 липня 2001 року становив 45 грн 52 коп.

Згідно постанови відділення Фонду від 18 липня 2002 року за № 211 ОСОБА_6 продовжено раніше призначену щомісячну страхову виплату в розмірі 45 грн 52 коп.

З 14 липня 2014 року згідно акта освідування МСЕК № 338/8 позивачу було встановлено 85 відсотків втрати професійної працездатності безстроково та було призначено першу групу інвалідності.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» перерахування сум щомісячних страхових виплат проводиться у разі зростання у попередньому календарному році середньої заробітної плати у галузях національної економіки за даними центрального органу виконавчої влади з питань статистики.

Постановами відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Ківерцівському районі Волинської області продовжено раніше призначену страхову виплату в тому ж розмірі, який переданий колгоспом, з проведенням перерахунків у наступних роках відповідно до ст. 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», з урахуванням коефіцієнту зростання у попередньому календарному році середньої заробітної плати в галузях економіки.

Як зазначено у п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», особам, які потерпіли на виробництві до 1 квітня 2001 року, Фонд сплачує страхові виплати та надає соціальні послуги з того часу, коли відповідні підприємства передали йому в установленому порядку документи, що підтверджують право цих працівників (членів їх сімей) на такі виплати й послуги, або коли таке право встановлено в судовому порядку.

Отже, Фонд не має права перераховувати раніше призначені страхові виплати, а лише продовжує виплачувати раніше призначені щомісячні страхові виплати та здійснює перерахунки відповідно до вищевказаної статті.

Із листа від 20 листопада 2015 року № 641/01-16 Управління виконавчої дирекції Фонду у Волинській області вбачається, що на підставі ст. 29 вищезазначеного Закону, потерпілій ОСОБА_6 було проведено відповідне перерахування щомісячної страхової виплати, з урахуванням пенсії по інвалідності, яку вона отримувала. Крім того, з 01 вересня 2015 року ОСОБА_6 одержує призначені виплати на постійний сторонній догляд та на побутове обслуговування у розмірах 689 грн та 344 грн 50 коп. відповідно. Потерпілій проводиться індексація щомісячних страхових виплат відповідно до законодавства. Всі належні виплати Фонд відшкодовує своєчасно та в повному обсязі, заборгованість відсутня.

Відповідно до ухвали апеляційного суду Волинської області від 17 липня 2003 року, ОСОБА_6 зверталася з позовом до ТОВ «Сакура-Агросервіс» та відділення виконавчої дирекції Фонду про перерахунок розміру відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я, в якому просила суд перерахувати розмір виплат, стягнути заборгованість за цими виплатами, а також просила зобов'язати ТОВ «Сакура-Агросервіс» надіслати до відділення Фонду нову довідку про те, що її заробіток становить 149 грн 64 коп. Однак рішенням Ківерцівського районного суду від 11 квітня 2003 року у задоволенні її позовних вимог було відмовлено і зазначеною ухвалою апеляційного суду це рішення залишено без змін.

Крім того, відповідно до довідки ТОВ «Сакура-Сервіс» підтверджено розмір нарахованої заробітної плати в 1992 та 2001 роках позивача.

Відповідно до листа Ківерцівської ОДПІ від 11 березня 2016 року за № 486/10/03-05-12-12 протягом 3-х років фінансово-господарську діяльність товариство не здійснює.

Відповідно до даних, витребуваних судом, документи з особового складу по СГВК «Світанок», відповідно до яких було встановлено розмір, заробітної плати, підвищення коефіцієнтів тарифних ставок, до архіву не передавались.

Таким чином, окрім власних міркувань та пояснень, наданих позивачем, які суперечать вище переліченим матеріалам справи в частині визначеного розміру відшкодування заробітку у подвійному розмірі, жодних інших доказів щодо підтвердження своїх позовних вимог позивачем не надано.

За таких обставин суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку, що відсутні підстави, передбачені ст. ст. 2, 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» для перерахунку суми страхових виплат, оскільки позивачем, всупереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України, якими передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, не надано доказів на підтвердження заявлених вимог.

Таким чином, ухвалюючи рішення у справі, суд повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну оцінку згідно з положеннями ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 213−215 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд із дотриманням вимог ст. ст. 303, 304 ЦПК України перевірив доводи апеляційної скарги та спростував їх відповідними висновками, у результаті чого постановив законну й обґрунтовану ухвалу, яка відповідає вимогам ст. 315 ЦПК України.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи у касаційному порядку не передбачено.

Вищезазначене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню, а ухвалені у справі судові рішення - залишенню без змін з підстав, передбачених ст. 337 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 25 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 17 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська
Судді: Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова А.В. Маляренко О.В. Ступак