Справа № 527/1746/17
провадження 2-о/527/71/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2017 року м. Глобине

Глобинський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді Левицької Т.В.,

при секретареві - Папенко Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м. Глобине цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту смерті, заінтересована особа: Глобинський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, -

ВСТАНОВИВ:

30 серпня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про встановлення факту смерті батька - ОСОБА_2, мотивуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_4 в м. Первомайськ, на непідконтрольній українській владі території, помер її батько ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, про що 28 червня 2017 Первомайською центральною міською поліклінікою ЛНР було видано лікарське свідоцтво про смерть № 107 за формою, затвердженою наказом «Міністерства охорони здоров'я ЛНР» від 28.08.2015 року № 591. Причиною смерті ОСОБА_2 вказано: інфаркт мозку, сахарний діабет, атеросклероз сосуд головного мозку.

Оскільки свідоцтво про смерть її батька ОСОБА_2 не відповідає вимогам чинного законодавства та видане самопроголошеною республікою, юрисдикція якої Україною не визнана, Глобинський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області листом від 25.08.2017 відмовив їй у проведенні державної реєстрації смерті ОСОБА_2, з підстав не визнання Україною документів виданих на території самопроголошеного утворення (ЛНР), про що заявником отримана відповідна відмова та роз'яснено право звернутися до суду по питанню встановлення факту смерті вищевказаної особи.

У зв'язку з вищевикладеним заявник була вимушена звернутися до суду з вказаною заявою, з метою отримання свідоцтва про смерть батька, оскільки іншого шляху законодавством не передбачено.

Заявник ОСОБА_1 подала до суду заяву, в якій прохала розглянути справу за її відсутності, зазначила, що заяву підтримує та просить її задовольнити.

Представник заінтересованої особи - Глобинського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, у судове засідання не з'явився, направив до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, заперечень проти задоволення заяви не надав.

Так, відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані докази в їх сукупності, прийшов до висновку, про те, що заява підлягає задоволенню, як обґрунтована з наступних підстав.

Зі змісту статті 3 ЦПК України вбачається, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Статтями 234-235, 256-259 Цивільного процесуального кодексу України передбачена можливість встановлення юридичного факту, що має значення, в судовому порядку.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 в м. Первомайськ, на непідконтрольній українській владі території, помер ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, про що 28 червня 2017 року Первомайською центральною міською поліклінікою ЛНР було видано лікарське свідоцтво про смерть № 107 за формою, затвердженою наказом «Міністерства охорони здоров'я ЛНР» від 28.08.2015 № 591. Причиною смерті ОСОБА_2 вказано: а) інфаркт мозку; б) сахарний діабет, в) атеросклероз сосуд головного мозку.

Як вбачається із свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого Мирнодолинською селищною радою Попаснянського району Ворошиловградської області 17 вересня 1986 року ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 в селищі Мирна Долина Попаснянського району Ворошиловградської області. Батьками зазначені «ОСОБА_2» та «ОСОБА_5».

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Первомайського міського управління юстиції 19 липня 2008 року, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, уклала шлюб із ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, після чого остання змінила своє прізвище на «ОСОБА_1».

Заявник звернулася до Глобинського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області для реєстрації смерті ОСОБА_2, однак, у видачі свідоцтва про смерть листом від 25.08.2017 № 1887/12.3-05.05-64 їй було відмовлено, оскільки представлене на реєстрацію лікарське свідоцтво про смерть не відповідає вимогам чинного законодавства України, а саме наказу Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 року № 545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті», зареєстрованому у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 року за № 1150/13024.

Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» заяви про встановлення факту смерті особи в певний час (п. 7 статті 273 статті ЦПК України) приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов'язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. При цьому слід мати на увазі, що встановлення з зазначених підстав факту смерті відрізняється від встановлення факту реєстрації смерті (яке провадиться на підставі п. 4 статті 273 статті ЦПК України і полягає у з'ясуванні, насамперед, обставин не самої події смерті, а її реєстрації в органах реєстрації актів громадянського стану) та від оголошення особи померлою, яке провадиться за правилами глави 35 ЦПК України.

Відповідно до статті 257-1 Цивільного процесуального кодексу України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Відповідно до постанови Верховної Ради України від 17 березня 2015 року № 254-УІІІ «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, зазначені в Законі України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» також визначаються як тимчасово окуповані території.

Відповідно до статей 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У 1971 році Міжнародним судом ООН були сформульовані так звані «намібійські винятки», з яких випливає, що документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

У Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» (пункт 125) зазначено, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) своєю практикою, що склалась, також підтримав цей стандарт. Зокрема, у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) ЄСПЛ приділив увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. Судом було констатовано, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92).

Відповідно до ч. 1 статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово - медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання.

Пунктом 1 глави 5 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 року № 52/5, визначено, що підставами для проведення державної реєстрації смерті є, зокрема, лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 року № 545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті», зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 року за № 1150/13024.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року № 1085 затверджено Перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. До таких населених пунктів входить м. Первомайськ, на території якого ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_2. Відповідно, документи про смерть, видані на тимчасово непідлеглій владі України території України, є недійсними та не створюють правових наслідків.

У відповідності до наказів Міністерства юстиції України № 246/7 від 25.11.2014 року та № 935/5 від 17.06.2014 року всі органи та підрозділи, які підпорядковані Міністерству юстиції України повинні були переміститися з тимчасово непідлеглих територій в населені пункти на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі та перереєструватись, тому всі акти та документи, видані органами, не переміщеними в населені пункти, на територіях яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі та не перереєструвались, з 01.12.2014 року вважаються недійсними.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 у м. Первомайськ помер ОСОБА_2. Лікарське свідоцтво про смерть № 107 від 28 червня 2017 року, видане медичним закладом, що знаходиться на тимчасово непідлеглій владі України території, є недійсним та, у відповідності до розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року № 1085 та наказів Міністерства юстиції України № 246/7 від 25.11.2014 року та № 935/5 від 17.06.2014 року, не створює правових наслідків, тобто для проведення державної реєстрації смерті існують об'єктивні перешкоди.

З метою захисту прав і свобод громадян України, суд дійшов висновку про необхідність задоволення заяви про встановлення факту смерті особи, оскільки законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, що надає можливість заявнику отримати свідоцтво про смерть.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 130, 174, 209, 212-215, 218, 256-259, 367 ЦПК України , суд , -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту смерті, заінтересована особа: Глобинський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області - задовольнити повністю.

Встановити факт смерті ОСОБА_2, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Первомайськ Луганської області та помер ІНФОРМАЦІЯ_4 в м. Первомайськ Луганської області.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, допустити негайне виконання рішення суду.

Копію рішення невідкладно направити для реєстрації до Глобинського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Полтавській області.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Полтавської області через Глобинський районний суд Полтавської області в 10-денний строк з дня проголошення рішення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засідання під час проголошення судового рішення - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Т. В. Левицька