УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

СитнікО.М., Іваненко Ю.Г., Ступак О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4, третя особа - Приватне підприємство «Лакмус», про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення Малинського районного суду Житомирської області від 07 листопада 2016 року та рішення апеляційного суду Житомирської області від 25 січня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року Публічне акціонерне товариство комерційного банку «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 23 вересня 2008 року між позивачем та Приватним підприємством «Лакмус» (далі - ПП «Лакмус») укладений кредитний № 47-08 відповідно до якого, останній отримав кредит у розмірі 500 034 грн на фінансування поточної діяльності зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 23 % річних, з кінцевим терміном повернення 22 вересня 2009 року.

23 вересня 2008 року на забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором з ОСОБА_4 укладений договір іпотеки, предметом якого є чотирьохкімнатна квартира, яка знаходить за адресою: АДРЕСА_1.

Банк умови договору виконав та надав кредитні кошти. У порушення умов кредитного договору ПП «Лакмус» свої зобов'язання по сплаті кредиту та процентів за користування кредитом не виконував та станом на 02 липня 2014 року виникла заборгованість у розмірі 2 828 584 грн 14 коп.

Враховуючи порушення позичальником умов виконання кредитного договору, позивач просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 47-08 від 23 вересня 2008 року у розмірі 2 837 334 грн 59 коп., звернути стягнення на предмет іпотеки чотирьохкімнатну квартиру, яка знаходить за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 83,2 кв. м, з початковою ціною продажу 338 800 грн, з укладенням від свого іменем договору купівлі продажу будь яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з реєстрацією правочину купівлі продажу предмета іпотеки у Держаному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійсненням позивачем усіх передбачених нормативно правовими актами держави дій для продажу предмета іпотеки та виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та /або проживають у спірній квартирі.

27 жовтня 2015 року від позивача надійшла заява про залишення позову без розгляду в частині виселення відповідача та інших осіб, які зареєстровані та /або проживають у спірній квартирі та в частині стягнення пені у розмірі 8 750 грн 45 коп.

Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 07 листопада 2016 року позов задоволено. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 23 вересня 2008 року № 47-08, у розмірі 2 828 584 грн 14 коп., з яких заборгованість за кредитом - 500 000 грн, заборгованість за процентами - 1 325 438 грн 64 коп., заборгованість за комісією -18 200 грн, пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором 848 881 грн 95 коп., штраф (фіксована частина) 1 000 грн, штраф (процентна складова) 135 063 грн 55 коп., звернуто стягнення на предмет іпотеки: чотирьохкімнатну квартиру, що належить на праві власності ОСОБА_6 та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 83,2 кв. м, з початковою ціною продажу 797 635 грн, яка визначена суб'єктом оціночної діяльності за процедурою, передбаченою ч.6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку», на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки № б/н від 23 вересня 2008 року) ПАТ КБ «Приватбанк» з укладенням від імені банку договору купівлі продажу будь яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з державного реєстру прав власності, з реєстрацією правочину купівлі продажу предмета іпотеки у Держаному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «Приватбанк» усіх передбачених нормативно правовими актами держави дій для продажу предмета іпотеки. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 25 січня 2017 року рішення Малинського районного суду Житомирської області від 07 листопада 2016 року змінено. Виключено із загальної суми заборгованості штраф (фіксовану частину) - 1 000 грн та (процентну складову) - 135 063 грн 55 коп., визначено загальну суму заборгованості за кредитом - 2 692 520 грн 59 коп. У решті рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 23 вересня 2008 року між позивачем та ПП «Лакмус» укладений кредитний № 47-08 відповідно до якого, останній отримав кредит у розмірі 500 034 грн на фінансування поточної діяльності зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 23 % річних, з кінцевим терміном повернення 22 вересня 2009 року.

23 вересня 2008 року з метою забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором з ОСОБА_4 укладений договір іпотеки, предметом якого є чотирьохкімнатна квартира, яка знаходить за адресою: АДРЕСА_1.

Банк умови договору виконав та надав кредитні кошти. У порушення умов кредитного договору ПП «Лакмус» свої зобов'язання по сплаті кредиту та процентів за користування кредитом не виконував та станом на 02 липня 2014 року виникла заборгованість у розмірі 2 828 584 грн 14 коп.

Ч. 1 ст. 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 02 лютого 2011 року позов ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_7, третя особа ПП «Лакмус» задоволено, стягнуто заборгованість за кредитним договором № 47-08 від 23 вересня 2008 року у розмірі 818 695 грн, яка складалася із заборгованості за кредитом у розмірі 500 000 грн, заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 232 146 грн 97 коп., пені у розмірі 68 348 грн 64 коп. та заборгованості за комісією у розмірі 18 200 грн.

Вказане судове рішення не виконано.

Згідно ст. 33 вказаного Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Враховуючи, що позичальник належним чином не виконував умови кредитного договору, що призвело до утворення заборгованості, банк скористався своїм правом на звернення стягнення на предмет іпотеки, тому суди дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року в справі № 6-2003цс15.

Умовами кредитного договору сплата пені (п. 5.1) та штрафу (п. 5.8) передбачені за порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, тобто за одне й те саме порушення.

Враховуючи викладене, апеляційний суд правомірно змінив рішення суду першої інстанції, виключивши із загальної суми заборгованості штраф (його фіксовану та процентну частини), щоб уникнути подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, тобто за порушення строків виконання грошового зобов'язання за кредитним договором, що у свою чергу тягне зміну загальної суми заборгованості за кредитом з 2 828 584 грн 14 коп. на 2 692 520 грн 59 коп.

Доводи касаційної скарги про те, що порука ОСОБА_6 припинена, не заслуговує на увагу, оскільки між сторонами укладений не договір поруки, а договір іпотеки, що виключає застосування до спірних правовідносин положення ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Інші доводи касаційної скарги на правильність висновків судів не впливають та їх не спростовують, а зводяться лише до переоцінки доказів.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду Житомирської області від 25 січня 2017 року та рішенняМалинського районного суду Житомирської області від 07 листопада 2016 року в його незміненій апеляційним судом частині залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

СитнікО.М. Іваненко Ю.Г. Ступак О.В.