Справа № 236/1186/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2017 року Краснолиманський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Бікезіної О.В.,

за участю секретаря Плаксіної Є.В.,

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лиман заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 16 травня 2017 у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

Заочним рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 16 травня 2017 позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задоволені, шлюб, зареєстрований 11 серпня 2012 року виконкомом Святогірської міської ради Донецької області, між ОСОБА_1 та ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище Плитник) ОСОБА_3 - розірвано.

28.07.2017 року відповідач ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою в якій просила скасувати вказане заочне рішення з посиланням на ті обставини, що хоча вона і була повідомленв про час та місце розгляду справи не прибула до суду з поважних причин - зайнятості на роботі. Крім того, зазначила, що від сумісного життя сторони мають неповнолітню дитину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає разом з нею, дитина є інвалідом. Вони з чоловіком спілкуються, не сваряться, тому вважає, що примирення між ними та збереження шлюбу можливе. Просила скасувати заочне рішення, призначити справу до розгляду в загальному порядку.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 підтримала свої доводи, наполягала на тому що заради хворої дитини, вона бажає зберегти шлюб, просила скасувати заочне рішення.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 проти скасування заочного рішення категорично заперечував, суду повідомив, що фактично між сторонами припинено подружнє життя в квітні 2016 року, вони мешкають за різними адресами, збереження сім'ї є неможливим. В теперішній час він мешкає з іншою жінкою. Від матеріального утримання дитини він ніколи не ухилявся, тому і спілкувався з відповідачкою. Наполягав на розірванні шлюбу.

Суд, вислухавши пояснення сторін, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до наступного висновку.

З матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 16 травня 2017 позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задоволені, шлюб, зареєстрований 11 серпня 2012 року виконкомом Святогірської міської ради Донецької області, між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, який народився у м. Горлівка Донецької області та ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище Плитник) ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка народилася в смт. Новий Світ, Старобешівського району, Донецької області, актовий запис № 9 розірвано (а.с.19-21).

У відповідності до ч. 1 ст. 232 ЦПК України, заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не зявився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Виходячи зі змісту зазначеного закону, для скасування заочного рішення мають бути у наявності одночасно обидві підстави, передбачені ч. 1 ст. 232 ЦПК України.

Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України, судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через курєрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.

При дослідженні матеріалів справи судом встановлено, що на адресу місця проживання відповідача: Лиманський район, с. Ярова, вул. Незалежності, 7 було направлено повістку про виклик до суду на 16 травня 2017 року, вказана повістка отримана 05.05.2017 року (а.с.15).

Згідно ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів ( постановляє заочне рішення).

Частина 2 ст. 77 ЦПК України встановлює, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобовязані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не зявилися в судове засідання без поважних причин.

Поважними причинами неявки можуть бути хвороба, тривале відрядження, інші обставини (наприклад, неотримання судової повістки про виклик до суду), що обєктивно перешкоджають явці до судового засідання, які безумовно, повинні бути підтверджені документально відповідними доказами, тобто повинні додаватися до заяви про перегляд заочного рішення. Крім того, відповідач має подати документи, що свідчать про неможливість повідомити суд про причини неявки у судове засідання.

Відповідачем ОСОБА_2 суду не надано доказів того, що вона не прибула у судове засідання з поважних причин та не могла звернутися до суду з заявою про відкладення розгляду справи (повістка отримана своєчасно, за 11 діб до судового засідання).

Водночас для скасування заочного рішення відповідач має вказати докази, які мають значення для справи, та можуть привести до ухвалення рішення, протилежного заочному повністю або частково, або до його зміни. Тобто якщо б ці докази були відомі суду при розгляді справи, то у справі було б ухвалено інше рішення.

Наявність вищенаведених обставин повинна бути у їх сукупності, при відсутності хоча б однієї з них заочне рішення скасуванню не підлягає.

Відповідач ОСОБА_2 в заяві про скасування заочного рішення та в судовому засіданні зазначає, що подружжя мають дитину-інваліда, інтереси якого не було враховано при ухваленні рішення про розірвання шлюбу, тому вона заперечує проти розірвання шлюбу.

Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка.

За ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно із ч. ч. 3, 4 ст 56. СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, а відповідно до ч. 3 ст. 105 цього Кодексу шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу.

За змістом ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

В суді сторони не заперечували, що з квітня 2016 року по сьогодення їх відносини не відновлені через відсутність почуття між ними і взаємопорозуміння. Позивач висловив категоричну позицію небажання примиритись із дружиною і поновити сімейні відносини, вказав на наявність в нього іншої жінки. Відповідач суду повідомила, що готує заяву до суду про стягнення з нього аліментів на утримання дитини.

Суд переконався в істинному бажанні позивача припинити шлюбні відносини із відповідачем, вбачає односторонність бажання суто відповідача зберегти родину, чого виявилося недостатнім для відновлення сімейних відносин між сторонами. Шлюб між сторонами на теперішній час носить формальний характер, в чому пересвідчився суд.

Відповідно до п.1 ч.3 ст. 231 ЦПК України, суд може своєю ухвалою за результатами розгляду заяви про перегляд заочного рішення залишити заяву без задоволення.

У звязку із тим, що в судовому засіданні не встановлені обставини за наявності яких можливе скасування заочного рішення, суд набуває висновку, що заява ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 16 травня 2017 року у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.231,232 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 16 травня 2017 у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - залишити без задоволення.

Заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, до Апеляційного суду Донецької області через Краснолиманський міський суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя