АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/417/17 Головуючий І інстанції - Салайчук С.М.
Справа № 646/4623/16-ц Суддя-доповідач - Кружиліна О.А.
Категорія: договірні
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2017 року м.Харків

Апеляційний суд Харківської області в складі:

головуючого Кружиліної О.А.

суддів Бровченка І.О., Кіся П.В.

за участю секретаря Сементовської О.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто»

на заочне рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 29 червня 2016 року

за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» про визнання договору фінансового лізингу недійсним, -

в с т а н о в и в :

12 квітня 2016 року ОСОБА_2 звернувся у суд з позовом, в якому просив визнати договір фінансового лізингу від 28 грудня 2015 року № 002327 недійсним із застосуванням наслідків недійсності правочину.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» (далі - ТОВ «ЛК «Ваш Авто») на користь ОСОБА_2 сплачені кошти за договором фінансового лізингу від 28 грудня 2015 року № 002327, в якості адміністративного платежу в розмірі 39600 гривень, а також банківську комісію у розмірі 396 гривень.

Судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 28.12.2015 року між ОСОБА_2 і ТОВ «ЛК «Ваш Авто» було укладено договір фінансового лізингу № 002327 з додатками, за умовами якого ТОВ «ЛК «Ваш Авто» (лізингодавець) бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу Hyundai i30 Comfort, об'єм/тип двигуна 1,4/бензин, тип КПП - механічний, привід - 4 на 2, зазначений у специфікації, що є додатком № 2 до договору, у власність та передати предмет лізингу у користування ОСОБА_2 (лізингоодержувачу) на умовах, передбачених Договором.

Разом з тим, перед укладанням договору фінансового лізингу, в заяві від 28.12.2015 року на адресу адміністрації ТОВ «ЛК «Ваш Авто», із посиланням на Договір від 28.12.2015 року № 002327, звернувся із проханням надати йому транспортний засіб CHEVROLET ORLANDO - 1,8 ecotec LS сірий металік, вартістю 198 000 гривень.

В усній формі представник відповідача Уженцева В.П., яка діяла на підставі довіреності № 57 від 29.09.2015 року, як вказано в Договорі, в їх офісі роз'яснила, що позивач повинен спочатку сплатити передплату за транспортний засіб в сумі 39 600 гривень шляхом перерахування коштів на поточний рахунок відповідача, після чого з ним буде укладено Договір і протягом декількох днів відповідач передасть в користування предмет лізингу. В той же день ОСОБА_2 було сплачено суму 39 600 гривень, комісія банку при цьому склала 396 гривень, а всього було сплачено 39 996 гривень. Однак, представником не було роз'яснено призначення платежу, який виявився адміністративним платежем, тобто винагородою лізингодавцю за організаційні заходи, пов'язані з підготовкою та укладенням договору (організаційні заходи полягали в роздрукуванні стандартної форми договору та шахрайським шляхом примусили позивача сплатити «Адміністративний платіж»).

Представником компанії навмисно було введено ОСОБА_2 в оману, тому останній вважав, що це часткова оплата вартості транспортного засобу, яка буде зарахована, як перший платіж до вартості транспортного засобу. В Договорі це передбачено, але у позивача не було можливості детально ознайомитися з умовами Договору до його підписання, так як представник відповідача не надала достовірної інформації, завірила в тому, що всі істотні умови Договору вона пояснила та спонукала позивача підписати Договір швидше, мотивуючи тим, що на неї чекають інші особи, які бажають укласти договір лізингу. Компанія відмовилась повертати 50% від вартості предмету лізингу, комісії за передачу предмета лізингу, а сплачена сума в розмірі 39 600 гривень є лише адміністративним платежем за оформлення Договору. Таким чином, під час попередніх переговорів представником компанії введено ОСОБА_2 в оману щодо умов виконання договірних зобов'язань. Після підписання і вивчення змісту Договору стало зрозуміло, що сплачені кошти позивачу не повернуть, а можливості розірвати Договір немає, оскільки Договір зовсім не передбачає можливості розірвання з ініціативи лізингоодержувача, що є порушенням прав ОСОБА_2, як споживача.

Умова договору фінансового лізингу від 28.12.2015 року № 002327 про те, що лізингоодержувач зобов'язується сплатити адміністративний платіж - першочерговий одноразовий платіж за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення договору (комісію за надання лізингового кредиту в відсотковому розмірі від ціни предмета лізингу), на переконання позивача, є незаконною.

Як вбачається зі змісту Договору, укладеного між позивачем та відповідачем, адміністративний платіж розуміє під собою одноразову плату лізингоодержувача/позивача лізингодавцю/відповідачу при укладенні Договору.

У відповідності до Договору, адміністративний платіж - першочерговий одноразовий платіж, який входить до складу першого платежу за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення договору, незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату. Розмір такої компенсації за організацію становить 39 600 грн., цей платіж не є витратами лізингодавця, що безпосередньо пов'язаний з виконанням договору лізингу. Вказаний пункт Договору порушує принципи добросовісності і справедливості, оскільки відповідач не обґрунтував співмірність розміру платежу за організацію даного Договору виконаній послузі, яка згідно ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг», не є лізинговим платежем, а фактично полягає у виготовленні та друкуванні стандартної форми договору. Як вбачається із наведених договірних умов, складова першого лізингового платежу - «адміністративний платіж» виходить за межі переліку платежів, передбачених законом. Тому, відповідно вважати, що даний платіж відповідач включив у Договір незаконно, що призводить до недійсності даної умови Договору.

Також, ОСОБА_2 вказував, що у даному випадку підлягає застосуванню рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011 року № 15-рп/2011, Справа № 1-26/2011, та слід враховувати, що йому, як споживачу, на момент укладення Договору, обєктивно бракувало знань, необхідних для здійснення правильного вибору фінансової послуги із запропонованих на ринку, а також для оцінки Договору з відповідачем щодо придбання у нього послуги фінансового лізингу, який мав роздруковану стандартну форму. Оскільки позивач не має відповідної юридичної чи економічної освіти, він при укладенні Договору помилково придбав непотрібні на умовах відповідача послуги з фінансового лізингу.

Крім того, ТОВ «ЛК «Ваш авто» проігноровано вимоги законодавства, що є однією з підстав визнання договору недійсним, адже згідно з частиною 2 статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. ОСОБА_2 вважав, що судом має бути взято до уваги, що даний договір містить безліч умов, що регулюються законодавством, з яким він ніколи в житті не зустрічався. Позивач не мав можливості об'єктивно оцінити та осмислити умови даного договору, виявити його недоліки та оцінити всі ризики та збитки, які він отримає в результаті підписання даної угоди.

Після детального ознайомлення з даним Договором, зрозумівши, що позивач підписав його собі на шкоду, останній вважав за необхідним розірвати його. Однак, згідно з умовами даного Договору, при його розірванні він не може повернути вкладені кошти, що є порушенням законодавства та його прав як споживача. ОСОБА_2 також було надіслано листа до відповідача із запитом на добровільне повернення коштів, який було вручено відповідачу 11.01.2016 року, його лист залишено без відповіді, але перераховано на картковий рахунок, вказаний у заяві від 06.01.2016 року, 28.01.2016 року кошти в сумі 576 гривень.

Пункт 12.1. Договору від 28.12.2015 року зазначає, що лізингоодержувач, який сплатив адміністративний платіж, частково або повністю сплатив авансовий внесок та не отримав транспортний засіб, має право розірвати даний договір за власним бажанням, про що має повідомити лізингодавця у письмовій формі з чітким волевиявленням щодо розірвання Договору, шляхом направлення відповідного листа рекомендованою кореспонденцією. В такому випадку поверненню підлягає 60% від сплаченого авансового платежу та/або частини авансових платежів, 40% лізингодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання договору. Адміністративний платіж в такому випадку поверненню не підлягає. Тобто, відповідач в Договорі надав собі можливість не повертати кошти, проплачені споживачем його послуг у разі розірвання Договору останнім. Однак, при розірванні Договору лізингодавцем ніяких санкцій не передбачено, що приводить до дисбалансу договірних умов та порушує норми законодавства. ТОВ «ЛК «Ваш авто» не враховано норми Закону України «Про захист прав споживачів», навпаки, всупереч зазначених норм, лізингодавець, взагалі, не надав можливості лізингоодержувачу відмовитись від договору. Крім того, у разі розірвання договору лізингодавцем, ніяких штрафів і компенсацій не передбачено, що приводить до дисбалансу договірних відносин та порушень чинного законодавства. Тому, дана вимога договору є незаконною та несправедливою відносно лізингоодержувача, що призводить до її недійсності.

Крім того, відповідач має бути суб'єктом підприємницької діяльності, який здійснює діяльність у сфері передачі автомобілів у оренду (оперативний лізинг), тому і зобов'язаний надати лізингоодержувачу дані про те, що автомобіль який буде передаватися вже є його власністю і є основними фондами відповідача. В порушення зазначених вимог в Договорі не вказано, який саме транспортний засіб буде переданий у власність лізингоодержувачу - якого кольору, року виробництва, тобто, у Договорі не вказано предмету лізингу (найменування продукції), що порушує право позивача на отримання достовірної інформації про продукцію.

Пунктом 8.1 Договору погоджено, що лізингові платежі та інші платежі, що підлягають сплаті за цим Договором, визначаються станом на дату виконання Договору відповідно до чинного курсу обміну долара США до української гривні за готівковими операціями, встановленого комерційним банком АТ «Райффайзен Банк Аваль» при продажу долару станом на дату, коли кожен платіж підлягає оплаті. З цією метою лізингові платежі, інші платежі, а також будь-які інші платіжні зобов'язання, передбачені цим Договором, розраховуються в доларах на змінній основі та підлягають сплаті в українських гривнях за обмінним курсом долара США до української гривні, чинним на робочий день виписки рахунку або квитанції на сплату платежу. Умови цього пункту застосовуються до розрахунку розміру штрафів та інших платежів.

Заочним рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 29 червня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано Договір фінансового лізингу від 28 грудня 2015 року № 002327 недійсним із застосуванням наслідків недійсності правочину.

Стягнено з ТОВ «ЛК «Ваш Авто» на користь ОСОБА_2 сплачені кошти за Договором фінансового лізингу від 28 грудня 2015 року № 002327, в якості адміністративного платежу у розмірі 39 600 гривень, а також банківську комісію у розмірі 396 гривень.

Стягнено з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛК «Ваш Авто» на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 551,20 гривень.

09 серпня 2016 року ТОВ «ЛК «Ваш Авто» подано заяву про перегляд заочного рішення.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 19 вересня 2016 року заяву ТОВ «ЛК «Ваш Авто» про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погодившись з вказаним заочним рішенням, ТОВ «ЛК «Ваш авто» подало апеляційну скаргу, в якій просило рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилалось на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, відповідно до статті 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Перевіряючи доводи сторін, суд першої інстанції забезпечив сторонам рівні можливості щодо надання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості, сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи і вирішив справу на засадах змагальності.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні дані та відповідні їм правовідносини, розглянув справу в межах заявлених позовних вимог і ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з положень статей 203, 215, 638, 806, 807 ЦК України, Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про фінансовий лізинг», Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»,з урахуванням роз'яснень, які містяться в рішенні Конституційного Суду України від 10.11.2011 року № 15-рп/2011 та тих обставин, що представником ТОВ «ЛК «Ваш Авто» не було роз'яснено ОСОБА_2 призначення платежу, який виявився адміністративним платежем, тобто винагородою лізингодавцю за організаційні заходи, пов'язані з підготовкою та укладенням договору. Позивач же вважав, що це часткова оплата вартості транспортного засобу; у ОСОБА_2 не було можливості детально ознайомитися з умовами договору до його підписання, так як представник відповідача не надала йому достовірної інформації щодо всіх істотних умов договору, переконала та спонукала підписати договір швидше, мотивуючи тим, що на неї чекають інші клієнти, які бажають укласти договір лізингу; ввівши ОСОБА_2 в оману , представник відповідача надала договір на лізинг транспортного засобу моделі Hyundai i30 Comfort, об'єм/тип двигуна 1,4/бензин, тип КПП - механічний, привід - 4 на 2, а не CHEVROLET ORLANDO - 1,8 ecotec LS сірий металік, який бажав придбати ОСОБА_2. Суд дійшов висновку про те, що оспорюваний договір є несправедливими і він укладений із застосуванням нечесної підприємницької практики, тобто з порушенням вимог статей 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів».

З таким висновком суду першої інстанції, апеляційний суд погоджується, вважає його правильним, обґрунтованим, та таким, що ґрунтується на достатньо повно встановлених обставинах справи, доказах, які містяться в матеріалах справи та відповідає вимогам статті 213 ЦПК України.

Судом встановлено та підтверджено належними доказами, що 28 грудня 2015 року між ОСОБА_2 і ТОВ «ЛК «Ваш Авто» було укладено договір фінансового лізингу № 002327 з додатками, за умовами якого ТОВ «ЛК «Ваш Авто» (лізингодавець) бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу Hyundai i30 Comfort, об'єм/тип двигуна 1,4/бензин, тип КПП - механічний, привід - 4 на 2, зазначений у специфікації, що є додатком № 2 до договору, у власність та передати предмет лізингу у користування ОСОБА_2 (лізингоодержувачу) на умовах, передбачених Договором (а.с.8-15).

Відповідно до умов додатку №1 від 28 грудня 2015 року до цього договору вартість предмета лізингу становить 15 333,33 доларів США; авансовий платіж -50 %; адміністративний платіж (10 %) - 1533,33 доларів США; комісія за передачу (3 %) - 460,00 доларів США. Вартість предмету лізингу в гривнях на дату підписання договору - 386 400 гривень, курс долару на дату підписання Договору - 25,20 гривень.

28 грудня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до адміністрації ТОВ «ЛК «Ваш Авто» на підставі пункту 9.6. статті 9 Договору № 002327 від 28 грудня 2015 року з проханням надати йому транспортний засіб CHEVROLET ORLANDO - 1,8 ecotec LS сірий металік, вартістю 198 000 гривень (а.с. 16).

Того ж дня ОСОБА_2 було внесено авансовий платіж за договором фінансового лізингу в сумі 39 600 гривень (а.с.17).

Згідно з частиною 2 статті 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

За частиною 2 статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Виходячи з аналізу норм чинного законодавства договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним і містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг».

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.

За змістом частини 5 цієї норми у разі визнання окремого положення договору несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути визнано недійсним або змінено, а не сам договір.

Відповідно до частини 6 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому.

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині 2 статті 18 цього Закону. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Аналізуючи норму статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону).

Надаючи оцінку відповідності положень спірного договору вимогам справедливості, необхідно зазначити таке.

За умовами спірного договору адміністративний платіж - це першочерговий одноразовий платіж, який входить до складу першого платежу, що підлягає сплаті лізингоодержувачем на користь лізингодавця за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення договору, незалежно від назви призначення платежу. Розмір адміністративного платежу відображається у додатку №1 до договору та становить погоджений сторонами відсоток від вартості предмету лізингу.

Вказаний пункт Договору порушує принцип добросовісності, оскільки, відповідач не обґрунтував співмірність розміру платежу за організацію даного договору, виконаній послузі, яка згідно статті 16 Закону України «Про фінансовий лізинг», не є лізинговим платежем, а фактично полягала у виготовленні стандартної форми договору.

При цьому квитанцією від 28 грудня 2015 підтверджується, що позивач сплатив на банківський рахунок відповідача адміністративний платіж у розмірі 39 600 грн. (а.с. 17)

Також з пункту 4.1 договору вбачається, що лізингодовець передає у користування предмет лізингу лізингоодержувачу не пізніше 120 робочих днів з дати отримання на поточний рахунок лізингодавця наступних платежів: адміністративного платежу, авансового платежу в розмірі 50 % вартості предмету лізингу (стаття 9 Договору), Комісії за передачу предмета лізингу.

Як вбачається із наведених договірних умов, складові першого лізингового платежу - «адміністративний платіж» виходить за межі переліку таких платежів, передбачених законом.

У відповідності до статті 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» розмір лізингових платежів є істотною умовою договору.

Пункт 10.15 договору передбачає, що в разі відмови лізингоодержувача від підписання додаткової угоди про коригування розміру платежів та вартості предмету лізингу, лізингодавець вправі в односторонньому порядку розірвати договір, вимагати повернення предмету лізингу, а вже сплачені споживачем платежі не повертаються.

При цьому нечітке визначення підстав зміни вартості платежів, розміру предмету лізингу, порядку перерахунку з одночасним правом змінювати в односторонньому порядку ці умови, надають лише одному учаснику відносин право на збільшення платежів та вартості у формально правильній поведінці і призводить до позбавлення іншого учасника правовідносин можливості будь-яким чином впливати на зміну істотної умови договору.

Договором також передбачено право лізингодавця змінювати та розривати договір в односторонньому порядку, проте таке право в жодному випадку не передбачається для лізингоодержувача. Одночасно, для лізингоодержувача встановлюються жорсткі зобов'язання та непропорційно великий розмір штрафу. Так, у пункті 10.14 передбачено, що за дострокову сплату платежів лізингоодержувач сплачує штраф в розмірі 10% від суми достроково погашення.

Виконання зобов'язань забезпечено лише відповідальністю лізингоодержувача. В пунктах 10.15, 12.4, 12.5, 12.6 договору лізингу передбачена сплата лізингоодержувачем штрафу, пені. При цьому адекватного захисту прав лізингоодержувача від неналежного виконання договірних зобов'язань лізингодавцем, умовами договору не передбачено.

Згідно з пуктом 1.4 договору, лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За вищенаведеними зобов'язаннями відповідає продавець.

За змістом статті 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу.

Оскільки вибір продавця предмета лізингу за спірним договором здійснює відповідач, так як в договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має завертатись споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару, то пункт 1.4 договору, щодо усунення лізингодавця від відповідальності в частині якості, комплектності, справності та ін. суперечить положенням статті 808 ЦК України.

За наведених вище обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про несправедливість умов спірного договору.

При цьому, посилання представника відповідача на те, що договір було укладено з урахуванням принципу свободи договору, колегією суддів не приймаються до уваги, адже, як встановлено та зазначено вище, відповідні умови договору суперечать таким засадам цивільного законодавства як справедливість, добросовісність та розумність (пукт 6 статті 3 ЦК України).

Колегія суддів також відзначає, що відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

При цьому судом встановлено, що договір фінансового лізингу № 002327 від 28 грудня 2015 року нотаріально посвідчено не було.

Вказані обставини, з урахуванням наявності спору щодо недійсності правочину також є підставою задоволення позовних вимог.

Така ж правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року в справі № 6-2766цс15, від 11 травня 2016 року в справах №6-3020цс15 та 6-65цс16, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Щодо права ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» надавати послуги з фінансового лізингу без відповідної ліцензії, то воно підтверджується копією довідки Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 11.06.2015 року серії ФЛ №551, виданої на підставі частини 4 статті 5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та Положення про надання окремих фінансових послуг юридичними особами - суб'єктами господарювання, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, затвердженого розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг 22.01.2004 року N 21 (а.с. 65,66).

Проте вказані обставини не спростовують вищенаведених висновків суду щодо недійсності договору від № 002327 від 28 грудня 2015 року у зв'язку з його несправедливими умовами та відсутність нотаріального посвідчення спірного договору, та правильності рішення суду першої інстанції.

Згідно зі статтею 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні все, що вона одержала на виконання цього правочину.

З огляду на викладене, обов'язок повернення відповідачем отриманих ним від позивача коштів є наслідком недійсності оспореного договору.

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги ТОВ «ЛК «Ваш Авто» про те, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про несправедливість умов договору фінансового лізингу , не можуть бути прийняті до уваги .

Згідно з частиною 1 статті 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 313, п.1 ч.1 ст. 314, 315, 317, 319, ЦПК України, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» - відхилити.

Заочне рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 29 червня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу апеляційного суду може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий О.А. Кружиліна

Судді І.О. Бровченко

П.В. Кісь