Справа № 496/6102/13-ц
Провадження № 6/496/70/17
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2017 року м. Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді - Горяєва І.М.,

за участю секретаря Полубок Н.А.,

представника заявниці ОСОБА_1,

представник відділу ДВС ОСОБА_2,

стягувача ОСОБА_3,

представника стягувача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Біляївка клопотання представника ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, -

В С Т А Н О В И В:

21.07.2017 року представник заявниці звернулася до суду з клопотанням, яке потім уточнила (т.2, а.с.12-15), та просила суд скасувати тимчасове обмеження боржника ОСОБА_5 у праві виїзду за межі України, яке застосовано ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 03.06.2014 року.

Свої вимоги мотивує тим, що ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 03.06.2014 року у справі 496/6102/13-ц задоволено подання ВДВС Біляївського РУЮ Одеської області про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, та тимчасово обмежено боржника ОСОБА_5 у праві виїзду за межі України. Постановою в.о. начальника відділу ДВС від 20.06.2017 року у виконавчому провадженні встановлено, що в результаті вжитих державним виконавцем заходів примусового характеру, коштів, майна та будь-яких доходів належних боржнику, на які можливо звернути стягнення згідно з чинним законодавством, на момент перевірки, не виявлено та постановлено виконавчий документ повернути стягувачу, виконавче провадження звершено 20.062017 року. Тому існують підстави для скасування тимчасового обмеження застосовного ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 03.06.2014 року. У звязку з чим заявниця звернулась до суду з вказаною заявою.

Представник заявниці у судовому засідання наполягала на задоволенні заяви та просила скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_5

В судовому засіданні представник відділу ДВС заперечував проти вказаної заяви.

До судового засідання стягувач ОСОБА_6 не з`явилася, про причини не явки суд не повідомила.

Стягувач ОСОБА_3 та його представник - ОСОБА_7 (яка також є представником ОСОБА_6З.) в судовому засідання заперечували проти задоволення заяви про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, при цьому посилались на письмове заперечення в матеріалах справи (т.2, а.с.33-34). Крім того, ОСОБА_3 пояснив, що з 2013 року та до сьогоднішнього дня ОСОБА_5 знала про позовні вимоги та про всі судові засідання, однак не бажає повертати гроші. Він є інвалідом та йому необхідно робити складну операцію для чого йому необхідні кошти. ОСОБА_5 ухиляється від виконання рішення суду, крім того у неї за кордоном є донька і вона може виїхати до неї, що зробить неможливим взагалі виконання рішення суду. Заборона виїзду її за кордон це єдина зачіпка і якщо зняти заборону виїзду, то ОСОБА_5 взагалі не виконає рішення суду.

Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані матеріали виконавчого провадження, суд прийшов до наступного.

У судовому засіданні встановлено, що заочним рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 11.03.2014 року у справі 496/6102/13-ц позов ОСОБА_3, ОСОБА_6 про стягнення з ОСОБА_5 грошової суми задоволено (т.1, а.с.38-40). 02.04.2014 року було видано виконавчий лист (т.1, а.с.44).

Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 03.06.2014 року задоволено подання ВДВС Біляївського РУЮ Одеської області про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, та тимчасово обмежено боржника ОСОБА_5 у праві виїзду за межі України (т.1, а.с.66).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 24.12.2014 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 було відхилено, заочне рішення Біляївського районного суду Одеської області від 11.03.2014 року залишено без змін (т.1, а.с.119-121).

26.03.2015 року ОСОБА_5 оскаржила ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 03.06.2014 року про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України та ухвалою апеляційного суду Одеської області від 29.04.2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилено, ухвалу Біляївського районного суду від 03.06.2014 року залишено без змін (т.1, а.с.212-214).

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_5 зверталася до суду із заявами про відстрочення виконання рішення (т.1, а.с.136-137, 219-220), та ухвалою суду від 26.03.2015 року, заяву було залишено без розгляду та ухвалою суду від 13.07.2015 року було відмовлено у задоволенні заяви (т.1, а.с.173, 252-254).

20.02.2015 року постановою головного державного виконавця відділу ДВС Біляївського МУЮ відкрито виконавче провадження (т.2, а.с.16).

Постановою в.о. начальника відділу ДВС від 20.06.2017 року у виконавчому провадженні встановлено, що в результаті вжитих державним виконавцем заходів примусового характеру, коштів, майна (рухомого та нерухомого) та будь-яких доходів належних боржнику, на які можливо звернути стягнення згідно з чинним законодавством, на момент перевірки не виявлено та постановлено виконавчий документ повернути стягувачу (т.2, а.с.17-18).

Закон України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Згідно ст. 6 вищевказаного Закону, право громадянина України на виїзд з України може бути

тимчасово обмежено у випадках, коли: він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань;

Порядок вирішення судом питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України передбачено ст.377-1 ЦПК України, у відповідності з якою питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця або за місцезнаходженням виконавчого округу за поданням приватного виконавця.

Цивільний процесуальний кодекс України не регулює порядок розгляду судом питання про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України. Так само не передбачено вирішення такого питання судом і Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзд в Україну громадян України».

Особа, яка вважає, що її права порушені в зв'язку з тимчасовим обмеженням у праві виїзду за межі України, має право оскаржити в апеляційному порядку лише ухвалу суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

Представник заявниці у своєму клопотанні посилається на те, що боржниця не спроможна виконати рішення Біляївського районного суду Одеської області від 11.03.2014 року у справі 496/6102/13-ц з поважних причин, які не перебувають у причинному звязку із її діями та не залежать від її волі. Також посилається на те, що у боржниці немає постійної роботи та стабільного прибутку, боржниця страждає низкою хронічних захворювань, що ускладнює її працевлаштування на фоні підвищення безробіття у державі, за межами України боржниця в змозі знайти роботу із заробітною платою достатньою для погашення боргу, однак суд заборонив їй перетинання державного кордону за ініціативою державного виконавця.

На підтвердження доводів заявниці суду було надано сертифікат по найму від 16.03.2015 року, згідно якого ОСОБА_5 була працевлаштована в Beach Rotana Hotel-Абу-Даби, ОАЄ, як персонал по прибиранню з 09.02.2015 року та повинна приступити до виконання своїх зобовязань з 01.04.2015 року (т.1, а.с.42).

Разом з тим, суд критично ставиться до вказаних доводів, оскільки боржниця, надає суду виписки з медичної картки від 16.03.2015 року та 28.07.2017 року в підтвердження того, що страждає низкою хронічних захворювань, що ускладнює її працевлаштування.

Також суд звертає увагу на те, що 26.03.2015 року ОСОБА_5 оскаржувала ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 03.06.2014 року про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, при цьому надаючи, також виписку з медичних карток про стан здоров`я та той самий сертифікат по найму від 16.03.2015 року, однак ухвалою апеляційного суду Одеської області від 29.04.2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 було відхилено, ухвалу Біляївського районного суду від 03.06.2014 року залишено без змін (т.1, а.с.21-214).

Суд прийшов до переконання, що боржниця, не дивлячись на рішення суду, яке було постановлено ще у 2014 році, жодних дій, які б свідчили про її намагання сплатити, чи якимось чином зменшити борг, не вчиняла, а навпаки намагається різними способами відтягнути час, щоб не повертати борг ОСОБА_3 та ОСОБА_6, тобто вона ухиляється від виконання покладених на неї рішенням суду обовязків.

Таким чином, з врахування вищевикладеного, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 377-1 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

В задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції протягом пяти днів з дня її проголошення.

Суддя Біляївського районного суду

Одеської області ОСОБА_8