У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2017 рокум. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ДемяносовМ.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Вінницької області від 13 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розподіл спільного майна,

в с т а н о в и в:

У грудні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 26 травня 2015 року.

Відповідач приховав своє матеріальне становище, оскільки на момент укладення шлюбу мав кредитні зобов'язання за договором про надання споживчого кредиту від 13 жовтня 2008 року № 0, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та відповідачем на суму 9 310 доларів США для придбання автомобіля «ВАЗ 111730», державний реєстраційний номер НОМЕР_2.

11 березня 2010 року, в період перебування з відповідачем у шлюбі, вона власними коштами від імені ОСОБА_3 погасила залишок кредиту в сумі 6 827,73 доларів США та відсотки 80,03 доларів США.

Крім того, відповідач також мав кредитні зобов'язання за договором, укладеним з АТ «Райффайзен Банк Аваль» від 22 серпня 2007 року № 014/035-05/50799. Тобто, на момент укладення шлюбу ОСОБА_3 мав два валютні кредити, погашати які він коштів не мав.

На підставі ст.ст. 61, 69 СК України просила стягнути половину коштів, витрачених на погашення кредиту в сумі 3 453,88 доларів США, що станом на 07 березня 2016 року становить 93 634,68 грн.

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 18 травня 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Проведено розподіл спільного майна подружжя між ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 89 468,86 грн.

Вирішено питання щодо судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 13 червня 2017 року рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 18 травня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення апеляційного суду, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим касаційна скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Судом установлено, що сторони перебували з 26 лютого 2010 року у зареєстрованому шлюбі. Рішенням суду від 26 травня 2015 року шлюб між ними розірвано.

13 жовтня 2008 року між банком АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 0, згідно з яким відповідач отримав кредит у розмірі 9 310 доларів США, що еквівалентно 45 806,13 грн шляхом зарахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника для особистих потреб, а саме для купівлі автомобіля, з кінцевим терміном повернення 11 жовтня 2013 року, зі сплатою 15 % річних за користування кредитними коштами.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором був укладений договір поруки від 13 жовтня 2008 року № 233847 між банком та ОСОБА_5, за умовами якого ОСОБА_5 зобов'язується перед кредиторами відповідати за невиконання ОСОБА_3 усіх зобов'язань перед банком, що виникли з кредитного договору, а також позичальник передав в заставу транспортний засіб «ВАЗ 111730», 2008 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

Відповідно до довідки АТ «УкрСиббанк» від 25 листопада 2016 року станом на 26 лютого 2010 за кредитним договором № 0 від 13 жовтня 2008 року фактичний розмір невиконаного грошового зобов'язання становив: основний борг - 6 827,73 доларів США, що еквівалентно 54 553,57 грн; відсотки - 80,03 доларів США, що еквівалентно 639,44 грн.

Як вбачається з розпорядження АТ «УкрСиббанк» від 11 березня 2010 року № 1 ОСОБА_3 достроково погасив кредит 11 березня 2010 року в сумі 6 658,03 доларів США, 27,81 доларів США - доходи за кредитами на поточні потреб , що надані фізичним особам, 87,65 доларів США - прострочені нараховані доходи за кредитами на поточні потреби, що надані фізичним особам.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Згідно із ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

За змістом ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.п. 22, 23, 24 постанови №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясувати джерело і час його придбання.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо.

До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК).

Відповідно до ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

З аналізу змісту вказаних статей вбачається, що спільною сумісною власністю подружжя є майно (в тому числі грошові кошти) набуте подружжям за час шлюбу і наявне у подружжя на час розгляду справи або у третіх осіб, а також борги подружжя, які виникли за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї.

За правилами ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно із ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Кредитний договір від 13 жовтня 2008 року № 0 укладено до шлюбу, тобто є особистим зобов'язанням ОСОБА_3

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної власності на майно подружжя) визначено у статті 60 СК України.

Для правильного застосування статті 60 СК України та визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт , що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Таку правову позицію висловлено у постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року у справі № 6-612цс15.

Отже, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, дійшли обґрунтованого висновку про те, що позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог.

Розглядаючи спір суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи скарги висновки судів не спростовують та не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, крім того, зводяться до оцінки доказів, їх належності та допустимості, проте, в силу ст. 335 ЦПК України, суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження на рішення апеляційного суду Вінницької області від 13 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розподіл спільного майна.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ М.В. Демяносов