Справа № 495/4662/17
рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

22 серпня 2017 року м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого судді: Боярського О.О.

при секретарі судового засідання: Рачицькій І.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Приморської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про визнання права власності на нерухоме майно, а саме квартиру в силу набутої давності,

В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернулися до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до Приморської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про визнання права власності на нерухоме майно, а саме квартиру в силу набутої давності.

Так, позивачі просять суд визнати за ОСОБА_1, ОСОБА_2 право власності на квартиру №3 в житловому будинку №62 по вул. Центральній, в с. Приморське, Білгород-Дністровського району Одеської області на підставі набувальної давності.

Позивачі надали до суду заяву, згідно з якою заявлені позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять їх задовольнити та розглянути справу за їх відсутністю.

Представник відповідача Приморської СР, у судове засідання не з'явився, але від сільського голови на адресу суду надійшов лист, відповідно до якого заперечень по даній позовній заяві сільська рада не має, просить справу розглянути без представника сільської ради відповідно до чинного законодавства.

Враховуючи викладені обставини, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників судового процесу, на підставі наявних та достатніх для розгляду матеріалів справи.

У відповідності до ч.2 ст.197 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши позовну заяву, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно із ч.1 ст.3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Так, позивачі звернулися до суду з позовом до Приморської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про визнання права власності на нерухоме майно в силу набувальної давності.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, з 12 вересня 1986 року і по теперішній час ОСОБА_1 та ОСОБА_2, володіють та користуються квартирою №3 в житловому будинку № 62 по вулиці Центральній в селі Приморське Білгород-Дністровського району Одеської області як особистою і це підтверджується довідкою наданою виконавчим комітетом Приморської сільської ради №372 від 09.06.2017 року, технічним паспортом на вказану квартиру та письмовими заявами ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6. Більш позивачі увесь цей час зареєстровані за даною адресою (а.с. 7-11).

Позивачі знаходяться в зареєстрованому шлюбі і це підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії І - ЖД № 280722, яке видане Маразліївською сільською радою Білгород-Дністровського району Одеської області 05 листопада 1973 року, актовий запис за №21.

Відповідно до розпорядження Приморської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області № 04/03 від 19 лютого 2016 року вулицю Дзержинського в селі Приморське Білгород-Дністровського району Одеської області перейменовано на вулицю Центральну.

Вищевказаний житловий будинок знаходився на балансі агрофірми ім. Дзержинського з 1979 року до припинення його діяльності, що підтверджується довідкою №141 від 28 лютого 2000 року (а.с.12).

Після припинення діяльності агрофірмою ім. Дзержинського житловий будинок №62 перейшов на баланс СВК «Чорноморський» (правонаступник колективного підприємства агрофірми імені Дзержинського) та згідно зі ст.4 Житлового кодексу України належав до громадського житлового фонду, що підтверджується листом Одеської обласної державної адміністрації №3-4201-1223-06 від 01.09.2011 року. Згідно цього ж листа, щоб провести безоплатну приватизацію житла, підприємству СВК «Чорноморський» необхідно було передати будинок у комунальну власність Приморської сільської ради, що зроблено не було і житловий будинок №62 по вулиці Центральній у селі Приморське Білгород-Дністровського району Одеської області не було передано на баланс Приморської сільської ради, що підтверджується довідками Приморської сільської ради № 242 від 16.06.2017 року та № 419 від 16.06.2017 року (а.с.14-15).

Згідно Єдиного Державного реєстру юридичних осіб , фізичних осіб-підприємців та громадських формувань сільськогосподарський виробничий кооператив СВК «Чорноморський» 27 травня 2013 року припинив своє існування.

Згідно запису №1000479 від 27.05.2013 року стан суб'єкта: припинено і це підтверджується витягом з Єдиного Державного реєстру юридичних осіб , фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Тобто на теперішній час квартира № 3 в житловому будинку №62 по вулиці Центральній в селі Приморське Білгород-Дністровського району Одеської області крім позивачів нікому не належить і вони є єдиними законними її власниками (а.с.16-21).

З дванадцяти квартир, з яких складається житловий будинок №62 по вулиці Центральної в селі Приморське Білгород-Дністровського району Одеської області, 9 квартир в яких проживали члени агрофірми ім. Дзержинського перейшли до них як майнові паї і вони отримали на них право власності. Безхазяйні залишились три квартири в яких проживають вчителі, так як в них не було майнових паїв, у тому числі позивачі.

ОСОБА_1, ОСОБА_2 добросовісно, відкрито, безперервно володіють як своїм власним об'єктом нерухомості, вказаною квартирою, більше 30 років.Державна реєстрація права власності позивачів не здійснювалась. Інших осіб, які б оскаржували право позивачів на вказану квартиру не має.

Частина 2 ст. 41 Конституції Українипередбачає, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до положеньст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Так, одним із способів набуття права власності на майно є набувальна давність.

Відповідно до частини 1 статті 344 ЦКособа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Пленум Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 9 постанови №5 від 7 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» (далі -Постанова №5) роз'яснив, що при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, що таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майномне знала і не могла знатипро відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Диспозиція зазначеної норми не містить визначення поняття «добросовісність», проте в контексті статті 344 ЦК поняття добросовісності в деякій мірі виходить за межі поняття правомірності (частина 2статті 328 ЦК) або загальних правил добросовісності, як принципу цивільного права та презумпції поведінки особи (статті3,12 ЦК), а також умов добросовісності набуття за змістомстатті 388 ЦК.

Системний аналіз умов набуття права власності за набувальною давністю за статтею 344 ЦК у порівнянні з умовами набуття права власності у іншій спосіб (наприклад, за договором, за іншим правочином або на безхазяйне майно, відумерлу спадщину тощо) дає підстави вважати, що позивач, як володілець майна, повинен бути впевнений в тому, що він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. У володільця немає іншої правової підстави володіти майном, в тому числі і за договором. Відсутні інші правовідносини між ним та зацікавленими особами, в тому числі і щодо безхазяйного майна або відумерлої спадщини, стосовно якої не було вчинено дій по переходу її у власність територіальної громади. Наявність у володільця певної правової підстави для володіння майном виключає можливість набуття права власності за набувальною давністю, але не позбавляє особу можливості набути право власності на таке майно у іншому, в тому числі і у позасудовому, порядку. Всі ці обставини мають правове значення саме на момент заволодіння майном.

Таке тлумачення умов набуття права власності за набувальною давністю викладене Верховним Судом України у розділі 6 «Аналізу деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ» (Вісник Верховного Суду України№3(163)'2014).

Про застосування набувальної давності лише за умови відсутності інших підстав (титулу), в тому числі і договірних відносин, зазначено і Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в узагальненні «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав», обговореному 21 грудня 2012 року на засіданні пленуму цього суду.

Виняток з цього правила передбачено частиною 3 статті 344 ЦКУкраїни це наявність між набувачем і власником договору, строк дії якого закінчився, а власник не заявив позову про витребування цього майна.

Таким чином, тлумачення підстав застосування правилстатті 344 ЦК та судова практика, запроваджена вищими судовими органами, свідчать про те, що правиластатті 344 ЦК не підлягають застосуванню у випадках заволодіння чужим майном на відплатній основі, за згодою належного власника та на підставі домовленості з ним про належне оформлення угоди про відчуження майна у майбутньому, що свідчить про договірний характер правовідносин.

Судом встановлено, що позивачі стали законними власниками квартири № 3 в житловому будинку № 62 по вулиці Центральній в селі Приморське Білгород-Дністровського району Одеської області, володіння є добросовісним, володіння визнано відкритим, володіння визнано безперервним, володіння не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Згідно із ст.1 Цивільного процесуального кодексу України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.ст. 10, 11 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 6 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.ст. 57-58 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ст.212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст.213 ЦПК України).

Враховуючи вищезазначені обставини та норми чинного законодавства, суд дійшов до висновку про законність, обґрунтованість та правомірність позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Приморської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про визнання права власності на нерухоме майно в силу набувальної давності, у зв'язку з чим такий позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 328, 344 Цивільного кодексу України, ст.ст. 3, 10, 11,57- 60, 88, 157, 169, 197, 208, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Приморської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про визнання права власності на нерухоме майно, а саме квартиру в силу набутої давності задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності в рівних частках, а саме по 1/2 частині за кожним на об'єкт нерухомості квартиру №3 в житловому будинку № 62 по вулиці Центральній в селі Приморське Білгород-Дністровського району Одеської області, загальною площею 53,2 кв.м., житловою площею 33,4 кв.м., яка розташована на другому поверсі двоповерхового будинку та складається з двох кімнат, у тому числі: 1-а кімната 16,1 кв.м., 2-а кімната 17,3 кв.м., кухні площею 9,3 кв.м., вбиральні площею 4,1 кв.м., коридору площею 4,6 кв.м., балкону площею 1,8 кв.м. на підставі набувальної частки.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Одеської області через Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя