Справа № 128/1231/16-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

21 серпня 2017 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області у складі:

головуючої - судді Саєнко О.Б., при секретарі - Шеванюк О.О., за участю: представника позивача -ОСОБА_1. представника третьої особи- Горобця Д.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 «про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», Служба у справах дітей Вінницької районної державної адміністрації у Вінницькій області, Публічне акціонерне товариство «Кредитпромбанк»,-

ВСТАНОВИВ:

12.03.2016 року позивач ОСОБА_2 звернувся до Вінницького районного суду Вінницької області із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 «про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - ПАТ «Дельта Банк», Служба у справах дітей Вінницької районної державної адміністрації у Вінницькій області. (а.с. 1-6).

Ухвалою Вінницького районного суду від 07.06.2016 року до участі у даній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору залучено ПАТ «Кредитпромбанк» (а.с. 70).

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 06.10.2016 року справу прийнято до провадження суддею Саєнко О.Б., у зв'язку із виходом судді Карпінської Ю.Ф. у відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку.( а.с.100)

Поданий позов позивач обґрунтовує тим, що договором купівлі-продажу від 03.12.2007 року, укладеного між відповідачем ОСОБА_3 ( його матерію) , яка діяла від його імені , як малолітнього сина та відповідачем ОСОБА_4 ( його бабою), передано у власність ОСОБА_4 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 та 1/2 земельної ділянки площею 0,0822 га за кадастровим номером НОМЕР_1 загальною площею 0,1644 га в межах згідно планом, яка розташована також за вищевказаною адресою .

Позивач вказує, що станом на момент укладання договору купівлі-продажу від 03.12.2007 року вищевказане нерухоме майно належало йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом.

Вказує, що даний правочин був вчинений відповідачем ОСОБА_3 як його законним представник на підставі рішення виконавчого комітету Медмеже-Вушківської сільської ради Вінницького району Вінницької області № 94 від 22.11.2007 року, згідно до якого відповідачу ОСОБА_3 надано дозвіл на продаж цього майна.

Зазначає, що у подальшому між ВАТ «Кредитпробанк» в особі Вінницької філії, правонаступником якого є ПАТ «Кредипромбанк», та відповідачем ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 31.3ВН/130/07-СКЛН від 27.12.2007 року.

З метою забезпечення виконання умов зазначеного кредитного договору між відповідачами - ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ПАТ «Кредитпромбанк» 27.12.2007 року було укладено іпотечний договір, згідно умов якого, відповідачі передали Банку в іпотеку по 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 та по 1/2 земельної ділянки площею по 0,0822 га, кадастровим номером- НОМЕР_1, загальною площею 0,1644 га в межах згідно планом, розташованої за вищевказаною адресою.

Вказує, що у подальшому ПАТ «Кредитпромбанк» за договором від 26.06.2013 року відчужив право вимоги по кредитному договору від 27.12.2007 року, укладеному між ПАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельта Банк», який на даний час є іпотекодержателем спірного майна.

Вважає вищевказаний договір-купівлі продажу належного йому нерухомого майна, укладений 03.12.2007 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4,- недійсним, оскільки постановою Вінницького районного суду Вінницької області від 30.10.2012 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 28.08.2013 року, позов ОСОБА_2 до виконавчого комітету Ведемеже-Вушківської сільської ради задоволено та визнано протиправним і скасовано рішення виконавчого комітету Медмеже-Вушківської сільської ради Вінницького району Вінницької області № 94 від 22.11.2007 року про надання дозволу ОСОБА_3, що діяла в інтересах малолітнього ОСОБА_2, на продаж 1/2 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 та 1/2 частки земельної ділянки площею 0,0822 га за кадастровим номером НОМЕР_1 загальною площею 0,1644 га в межах згідно планом, розташованої за вищевказаною адресою.

Зазначає, що судами було встановлено, що оскаржуване рішення органу місцевого самоврядування не відповідає нормам діючого на час його прийняття законодавства про захист майнових прав дитини, винесено без гарантування збереження майнових прав дитини, а саме: ОСОБА_3, під час укладення оспорюваного правочину, діяла без належної згоди органу опіки та піклування, що є порушенням ст. 177 СК України, ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» і як наслідок ч.1 ст. 203 ЦК України.

Також вказує, що його мати - відповідач ОСОБА_3 під час укладення оспорюваного правочину діяла не в його інтересах як малолітнього сина, а у власних інтересах. Тобто, розуміючи неможливість отримати кредит без відповідного забезпечення своїх зобов'язань, а дитина не може бути іпотекодавцем згідно закону, вступила у змову із своєю матір'ю ОСОБА_4 щодо укладення договору купівлі-продажу частини будинку та земельної ділянки, належних йому , як малолітньому сину, у зв'язку із чим для нього виникли негативні наслідки щодо позбавлення його єдиного майна та житла.

Отже, вважає , що спірний правочин вчинено всупереч волі довірителя; вчинений у результаті зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою, необхідною умовою при цьому відповідач отримала власну вигоду - отримавши в подальшому кредитні кошти під заставу майна, що йому належало , а відповідно на шкоду довірителю.

Також вважає, що договір купівлі-продажу від 03.12.2007 року не був спрямований на реальне настання наслідків обумовлених ним, оскільки вчинявся лише з метою зміни титульного власника 1/2 частки майна належного малолітньому сину, для подальшого обтяження кредитними зобов'язаннями ОСОБА_3 Договір вчинено на користь ОСОБА_4, яка є матір'ю ОСОБА_3, тобто близьким родичем, яка після купівлі будинку жодного дня у ньому не проживала.

Тому просить суд визнати оспорюваний договір купівлі-продажу недійсним.

В судове засідання позивач ОСОБА_2 та представник третьої особи- ПАТ « Кредитпромбанк» не з'явилися по невідомим для суду причинам, про дату, час та місце його проведення повідомлялися належним чином.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позов підтримав у повному обсязі з підстав зазначених у ньому, просив його задовольнити у повному обсязі та надав пояснення аналогічні зазначеним у ньому.Також суду зазначив, що на даний час позивач зареєстрований та продовжує проживати АДРЕСА_2, перешкод в цьому відповідачі йому не чинять.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до судового засідання двічі не з'явилися по невідомим для суду причинам, про дату, час та місце його проведення повідомлявся належним чином, тому, з урахуванням міркування представника позивача який не заперечував, суд постановив проводити заочний розгляд даної справи, про що виніс відповідну ухвалу ( а.с.130).

У судовому засіданні представник третьої особи- АТ « Дельта-Банк» ОСОБА_5 заперечував проти задоволення позову з підстав зазначених у запереченнях, оскільки вважає, що позивач ні є стороною по договору купівлі-продажу, тому не може ставити під сумнів недійсність договору. Також зазначив, що в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України від 28.03.2012 року по справі № 6-47545св11, зазначено, що оспорюваний договір від 03.12.2007 року укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_4, відповідає вимогам ст. 203 ЦК України, що при його укладенні ОСОБА_6 діяла у відповідності до рішення органу опіки та піклування Медвеже-Вушківської сільської ради від 22.11.2007 року, яким був наданий необхідний дозвіл на продаж майна неповнолітнього ОСОБА_2, відповідає вимогам чинного законодавства України, а саме ст.203 ЦК України, тому підстав визнавати його недійсним не має. Вказує, що спірне майно є предметом іпотеки за договором від 27.12.2007 року. Даний договір був укладений внаслідок того, що ОСОБА_6 отримала кредитні кошти за кредитною угодою укладеною між нею та ПАТ «Кредитпромбанк». ОСОБА_4 виступила в якості майнового поручителя за вказаним договором. При оформленні вказаного договору ніяких претензій з приводу вчинення купівлі-продажу у жодної з сторін не було, договори були укладені на законних підставах. Вважає , що даний правочин був направлений на настання реальних наслідків, а докази на які посилається позивач, уже були предметом судового розгляду, що вбачається з ухвали Вищого спеціалізованого суду України від 28.03.2012 року по справі № 6-47545св11 та рішення Апеляційного суду Вінницької області від 26.03.2016 року по справі № 128/4672/14-ц. Вказує, що станом на даний час заборгованість по кредитному договору не погашена. Рішення суду про стягнення заборгованості та рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки набули законної сили та знаходяться на примусовому виконанні у відділі ДВС. Просить відмовити у позові.

Представник третьої особи- Служба у справах дітей Вінницької районної державної адміністрації у Вінницькій області Кучер Ю.В. в судове засідання не з*явилася надала суду заяву про проведення розгляду справи у її відсутності , при вирішення справи поклалася на розсуд суду. ( а.с.126)

Суд, з урахуванням міркування представника позивача та представника третьої особи , які не заперечували, вважає за можливе розглянути справу у відсутності нез'явившихся осіб та постановити процесуальне рішення на підставі наявних у справі письмових доказів .

Вислухавши пояснення представника позивача ОСОБА_1 та представника третьої особи- Горобця Д.Г., вивчивши позов, дослідивши та оцінивши письмові докази у їх сукупності, суд вважає, що позов необґрунтований, та такий , що підлягає відмові у задоволені, виходячи з такого.

Судом встановлено, що 03 грудня 2007 року між ОСОБА_3 , діючою від імені свого малолітнього сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, згідно рішення № 94 виконавчого комітету Медвеже-Вушківської сільської ради Вінницького району Вінницької області від 22 листопада 2007 року, та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу, за яким Продавець (в особі представника) передала у власність Покупцю, а Покупець прийняла у власність наступне майно: 1/2 (одну другу) частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в АДРЕСА_3 та 1/2 (одну другу) частину земельної ділянки площею 0,0822 га за кадастровим номером НОМЕР_1 загальною площею 0,1644 га в межах згідно планом, розташовану за адресою: АДРЕСА_4 за 285 000 (двісті вісімдесят п'ять тисяч) грн. ( а.с. 9).

Учасник спільної часткової власності ОСОБА_3 у своїй заяві, справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Білозарецькою О.Ю. 03 грудня 2007 року за реєстровим № 2744, відмовилася від переважного права купівлі вказаної 1/2 (однієї другої) частки вказаного нерухомого майна.

Відчужувана 1/2 (одна друга) частка житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами належить Продавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Вінницької районної державної нотаріальної контори - Каблучко Ю.В. 07 листопада 2007 року за реєстровим № 1-1419, зареєстрованого КП «Вінницьке обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації» 08 листопада 2007 року в реєстрову книгу № 5 за реєстровим № 252.

Вказана 1/2 (одна друга) частина земельної ділянки належить Продавцю на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 411770, виданого Управлінням земельних ресурсів у Вінницькій області на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 07 листопада 2007 року.

В п'ятому розділі Договору купівлі-продажу визначені гарантії сторін. Зокрема, зазначено, що представник Продавця гарантує, що від Покупця не приховано обставин, які мають істотне значення для укладення цього Договору; що на момент нотаріального посвідчення цього Договору Майно нікому іншому не передано, іншим способом не відчужено, під забороною (арештом) не перебуває; судового спору щодо нього, а також будь-яких майнових прав і претензій третіх осіб, немає. Обмежень щодо використання 1/2 (однієї другої) частини земельної ділянки за її цільовим призначенням (застава, оренда, сервітути та ін.), немає; договір не укладається під впливом важкої для Продавця обставини, 1/2 (одна друга) частка житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами не надана в користування наймачам (орендарям).

Крім того, в зазначеному розділі Договору купівлі-продажу вказано також, що Продавець (в особі представника) та Покупець стверджують, що: представник Продавця, Покупець не визнані недієздатними чи обмежено дієздатними; на момент укладення та нотаріального посвідчення цього Договору вони усвідомлюють значення своїх дій та можуть керувати ними; розуміють природу цього правочину, свої права та обов'язки за Договором; при укладенні Договору відсутній будь-який обман чи інше приховування фактів, які мали б істотне значення та були свідомо приховані ними; Договір укладається ними у відповідності зі справжньою волею, без будь-якого застосування фізичного чи психологічного тиску; Договір укладається на вигідних для них умовах; правочин вчиняється з наміром створення відповідних правових наслідків (не є фіктивним); цей правочин не приховує інший правочин (не є удаваним); внаслідок укладення цього Договору не буде порушено прав та законних інтересів інших осіб, в тому числі неповнолітніх та малолітніх дітей.

В розділі сьомому Договору купівлі-продажу зазначено, що Сторони (в тому числі в особі представника) стверджують, що їм надано можливість вивчити цей Договір та правильно зрозуміти його сутність та правові наслідки. На особисте прохання ОСОБА_4 текст цього Договору нотаріусом прочитано вголос.

Договір купівлі-продажу підписано його сторонами: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та 03 грудня 2007 року посвідчено приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу - Білозарецькою О.Ю. та зареєстровано в реєстрі за № 2746 (а.с. 9-10).

06 грудня 2007 року ОСОБА_3 КП «Вінницьке обласне бюро технічної інвентаризації» було надано довідку-характеристику № 126 для представлення в Вінницьку районну нотаріальну контору на предмет складання договору іпотеки про те, що житловий будинок в АДРЕСА_5 зареєстровано в БТІ в реєстровій книзі під № 5 за реєстровим № 252. 1/2 вказаного будинку належить ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Вінницькою районною державною нотаріальною конторою від 07.11.2007 року № 1-1415, а інша 1/2 частка будинку належить ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу - Білозарецькою О.Ю. від 03.12.2007 року за № 2746 (а.с. 11-12).

27 грудня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Кредитпромбанк» та громадянкою України ОСОБА_3 (Позичальником), було укладено кредитний договір № 31.3ВН/130/07-Склн, за умовами якого Банк надав Позичальнику кредит на споживчі цілі у розмірі 1 265 000 (один мільйон двісті шістдесят п'ять тисяч) гривень 00 коп. строком по 26 грудня 2022 року включно (а.с. 13-15).

В забезпечення виконання умов вищевказаного Кредитного договору 27 грудня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Кредитпромбанк» та ОСОБА_3 і ОСОБА_4 (майновим поручителем) було укладено іпотечний договір № 31.3ВН/130/і01/07-Склн, відповідно до якого останні передали Банку в іпотеку належні їм на праві власності частки житлового будинку та земельної ділянки, що розташовані за адресою: АДРЕСА_6 (а.с. 16-17).

В розділі 4 Договору іпотеки зазначено, що за рахунок Майна іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі. Іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на Майно у випадку порушення Боржником умов Кредитного договору, або порушення Іпотекодавцем (Іпотекодавцями) цього договору.

26 червня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, за яким до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги також за кредитним договором № 31.3ВН/130/07-Склн, укладеним 27 грудня 2007 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та громадянкою України ОСОБА_3 та за договором іпотеки № 31.3ВН/130/і01/07-Склн, укладеним 27 грудня 2007 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_3 і ОСОБА_4 (майновим поручителем) (а.с. 18-20).

Постановою Вінницького районного суду Вінницької області від 30 жовтня 2012 року у справі № 0203/3032/2012 адміністративний позов ОСОБА_2 до виконавчого комітету Медвеже-Вушківської сільської ради Вінницького району Вінницької області, з участю третіх осіб: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ПАТ «Кредитпромбанк», про визнання протиправним та скасування рішення було задоволено та визнано протиправним і скасовано рішення виконавчого комітету Медвеже-Вушківської сільської ради Вінницького району Вінницької області від 22.11.2007 року № 94 про надання дозволу на продаж 1/2 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами та 1/2 частини земельної ділянки площею 0,0822 га загальною площею 0,1644 га, розташованих в АДРЕСА_6 і належать малолітньому ОСОБА_2, що підтверджується ксерокопією вказаної постанови (а.с. 21-22).

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 28 серпня 2013 року постанову Вінницького районного суду Вінницької області від 30 жовтня 2012 року залишено в силі, що підтверджується ксерокопією вказаної ухвали (а.с. 23-24).

З ксерокопії ухвали Вінницького апеляційного адміністративного суду від 07 липня 2015 року вбачається, що ОСОБА_2 звертався до суду з заявою про роз'яснення постанови Вінницького районного суду Вінницької області від 30 жовтня 2012 року та ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 22 травня 2015 року його заяву задоволено, однак не погодившись з роз'ясненням, викладеним в ухвалі суду від 22 травня 2015 року, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу за результатом розгляду якої ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 22 травня 2015 року було скасовано, а заяву про роз'яснення судового рішення залишено без задоволення (а.с. 25-26).

Відповідно до копії ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 березня 2012 року у справі № 6-47545св11, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 за участю третьої особи органу опіки і піклування Вінницької районної державної адміністрації до ОСОБА_3, ОСОБА_4 за участю третьої особи Публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк», про визнання недійсним договорів; купівлі-продажу житлового будинку з господарськими спорудами та земельної ділянки, визнання права власності на 1/2 частину будинку та 1/2 земельної ділянки за касаційною скаргою Вінницької філії Публічного акціонерного товариства «Кредипромбанк» на рішення Апеляційного суду Вінницької області від 24 листопада 2011 року,встановив, що в квітні 2011 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вищевказаним позовом. Позовні вимоги обґрунтував тим, що договір купівлі-продажу, укладений між сторонами 03 грудня 2007 року, порушує його права, оскільки при відчуженні зазначеного нерухомого майна, ОСОБА_3, діючи від його імені, на той час неповнолітньої дитини, не врахувала його майнові інтереси та після укладення зазначеного договору, всупереч закону, не забезпечила іншим житлом. Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 03 жовтня 2011 року у задоволенні позову відмовлено. Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 24 листопада 2011 року, рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення, яким позов задоволено. ( а.с.54)

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ вирішив, що касаційна скарга підлягає задоволенню. Таке рішення суд мотивував тим , що ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що договір купівлі-продажу від 3 грудня 2007 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відповідає вимогам ст. 203 ЦК України, що на момент його укладення рішенням органу опіки та піклування Медвежо-Вушківської сільської ради від 22 листопада 2007 року був наданий необхідний дозвіл на продаж майна неповнолітнього ОСОБА_2, право останнього на 1/2 частку будинку та земельної ділянки підтверджено відповідними свідоцтвами про право власності на спадщину. При цьому судом зазначено, що відповідач ОСОБА_3 мала повний обсяг цивільної дієздатності та діяла у відповідності до закону, а правочин був направлений на настання реальних наслідків, що були обумовлені сторонами, укладений у формі, встановленій законом для договорів купівлі- продажу. Такий висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив з того, що судомпершої інстанції не було з'ясовано, за яких умов надавалась згода на відчуженнямайна, яке належало неповнолітньому, чи дотримані умови рішення про наданнядозволу на відчуження. Посилаючись на те, що на момент вчинення правочину законодавством України не визначено меж компетенції органів опіки та піклування по наданню згоди на здійснення будь-яких правочинів щодо майна, право користування та власності на яке мають діти, апеляційний суд дійшов висновку про те, що орган опіки і піклування з метою ефективного захисту прав дітей перед наданням відповідної згоди, повинен був переконатись у збереженні та гарантуванні дитині права власності на інше житло, або оформленні відповідного депозитного рахунку в межах необхідної суми, і тільки за наявності таких фактів могла бути надана згода. Саме через це, на думку апеляційного суду, договір купівлі-продажу, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 яка діяла в інтересах малолітнього ОСОБА_11, не відповідає вимогам ст. 177 Сімейного кодексу України та ч. 6 ст. 203 ЦК України. З матеріалів справи вбачається, що оспорюваний договір від 3 грудня 2007 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, відповідає вимогам ст. 203 ЦК України, що при його укладенні ОСОБА_3 діяла у відповідності до рішення органу опіки та піклування Медвежо-Вушківської сільської ради Вінницького району Вінницької області від 22 листопада 2007 року, що є чинним, і яким останній був наданий дозвіл на продаж майна неповнолітнього сина. Тому підстави для визнання договору недійсним -відсутні. За вказаних обставин рішення Апеляційного суду Вінницької області від 24 листопада 2011 року було скасовано, а рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 3 жовтня 2011 року залишено в силі .(а.с. 54-55).

Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 04 квітня 2014 року у справі № 128/5233/13-ц за результатами розгляду апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк» на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 21 лютого 2014 року у справі за заявою ОСОБА_2 про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 03 жовтня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи; орган опіки і піклування Вінницької районної державної адміністрації, ПАТ «Кредитпромбанк», про визнання недійсними договорів купівлі-продажу житлового будинку з господарськими спорудами та земельної ділянки, визнання права власності на 1/2 частку будинку та 1/2 частку земельної ділянки, рішення Вінницького районного суду вінницької області від 21 лютого 2014 року було скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено (а.с. 59-61).

Зі змісту вказаного рішення вбачається, що у жовтні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 03 жовтня 2011 року, мотивуючи її тим, що оцінюючи спірний правочин від 03 грудня 2007 року, як суд першої так і касаційної інстанцій виходили з того, що спірний договір відповідає вимогам ст. 203 ЦК України, оскільки на момент його вчинення був наданий необхідний дозвіл на продаж майна неповнолітнього ОСОБА_2 рішенням органу опіки і піклування Медвежо-Вушківської сільської ради від 22 листопада 2007 року.Разом з тим постановою Вінницького районного суду Вінницької області від 30 жовтня 2012 року, залишеною без змін ухвалою колегії суддів Вищого адміністративного суду України від 28 серпня 2013 року, визнано протиправним та скасовано рішення виконавчого комітету Медвежо-Вушківської сільської ради Вінницького району Вінницької області від 22 листопада 2007 року № 94 «Про надання дозволу на продаж 1/2 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами та 1/2 частини земельної ділянки площею 0,0822 га, загальною площею 0,1644 га, розташованих в АДРЕСА_6, і належить малолітньому ОСОБА_2. Посилаючись на те, що встановлені Вищим адміністративним судом України в ухвалі суду від 28 серпня 2013 року обставини є істотними для перегляду рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 30 жовтня 2011 року, а також додатково підтверджують підстави та обставини заявлені в позові, ОСОБА_2 просив скасувати рішення суду першої інстанції у зв'язку з нововиявленими обставинами та ухвалити нове рішення про задоволення його позову.

Скасовуючи рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 21 лютого 2014 року та відмовляючи ОСОБА_12 у задоволенні позову апеляційний суд виходив з того, що висновки місцевого суду є помилковими, оскільки зазначені судові рішення були ухвалені після набрання законної сили судового рішення, що переглядається і не пов'язані з вимогами в цій справі, а тому не могли бути враховані судом при ухвалені судового рішення, є новими обставинами і можуть бути підставою для пред'явлення нової вимоги, а не нововиявленими в розумінні п. 1 ч. 2 ст. 361 ЦПК України. Також апеляційним судом встановлено, що на час укладення спірного правочину існував дозвіл органу опіки і піклування на продаж частини будинку та земельної ділянки. Укладення договору купівлі-продажу не ставилось в залежність від попереднього придбання у власність неповнолітнього іншого житлового приміщення.З урахування змісту рішення виконавчого комітету Медвежо-Вушківської сільської ради від 22 листопада 2007 року за № 94 не було ніяких перешкод для укладення спірного договору купівлі-продажу.Таким чином, оспорюваний договір від 03 грудня 2007 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, відповідає вимогам ст. 203 ЦПК України, оскільки при укладенні цього договору ОСОБА_3 діяла відповідно до рішення органу опіки і піклування Медвежо-Вушківської сільської ради від 22 листопада 2007 року за № 94, яким їй був наданий дозвіл на продаж майна неповнолітнього.Отже, договір укладений між сторонами 03 грудня 2007 року відповідає вимогам чинного законодавства, підстави для визнання його недійсним, відсутні.

З копії паспорту позивача, вбачається, що з 05.05.2009 року , він зареєстрований за адрсою : АДРЕСА_7 та в судому засіданні підтверджено поясненнями представника позивача ОСОБА_1, що на наданий час ОСОБА_2 продовжує проживати за вищевказаною адресою ( а.с.8,8 зворотна сторона).

Застосовуючи норми матеріального та процесуального права, суд виходить з наступного.

Згідно до п.3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно до ст. 11 ЦПК України, розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Відповідно до положень, викладених в ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Судом встановлено , що позивач звернувся із позовом до відповідачів про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна від 03.12.2007 року з підстав невідповідності їх вимогам закону, та зазначив чотири правові підстави для визнання правочинів недійсними, з посилкою на ст. 232 ЦК України - зловмисна домовленість представника однієї із сторін; 234 ЦК України- фіктивність правочину, ст. 203, ст.241 ЦК України, вчинення правочину з перевищенням повноважень ; ст. 238 ЦК України , ч.ч.1,3 ст. 237 ЦК України (представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є).

За загальним правилом ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно до положень , викладених ч.ч.1,3 ст. 238 ЦК України, представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Згідно до положень ч.1 ст. 241 ЦК України , правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Згідно до роз'яснень, викладених в п. п.19, 22,24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» , вбачається, що відповідно до статей 229 - 233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Для визнання правочину недійсним на підставі статті 232 ЦК України необхідним є встановлення умислу в діях представника: представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявність домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя. При цьому не має значення, чи одержав учасник такої домовленості яку-небудь вигоду від здійснення правочину, чи правочин був вчинений з метою завдання шкоди довірителю.

Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Згідно з ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. 5 ст. 216 ЦК України, вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою.

Зі змісту цих статей вбачається, що заперечувати дійсність правочину в судовому порядку вправі одна із сторін договору або інша заінтересована особа.

Тому доводи представника третьої особи ОСОБА_5 про те, що позивач не має право на звернення до суду із позовом про визнання договору купівлі продажу недійсним , оскільки він ні є стороною по цьому договору є хибним.

При розгляді цивільної справи № 6 - 2940 цс 15, Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого норма ст. 177 СК України, ст. 16 Закону України «Про охорону дитинства» та ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», яка передбачає необхідність отримання попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення батьками договору щодо майна, право на яке має дитина, спрямована на захист майнових прав дітей, відтак підставою для визнання недійсним договору щодо майна, право на яке має дитина, за позовом його батьків є не сам по собі факт відсутності попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення такого договору, а порушення в результаті його укладення майнових прав дитини.

Виходячи з положень, викладених ч.2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Тому виходячи зі змісту заявлених позивачем позовних вимог, суд вважає , що позовні вимоги позивачем повинні підтверджуватися саме письмовими належними та допустимими доказами .

Так, силу ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Оскільки рішеннями Апеляційного суду Вінницької області від 04.04.2014 року та від 26.03.2015 року , було встановлено, що для визнання договору купівлі-продажу від 03.12.2007 р.- недійсним з підстав передбачених ч.ч.1,2,6 ст. 203 ЦК України ( щодо надання незаконного дозвіл на продаж майна дитини матерію , згідно рішення органу опіки та піклування від 22.11.2007 року , а також з підстав подальшого його скасування)- відсутні, тому суд відмовляє у задоволені цієї позовної вимоги.

Стосовно інших заявлених позовних вимог, суд проаналізував та оцінив надані докази сторонами у їх сукупності, суд дійшов до висновку , що жодного письмового доказу в обґрунтування позовних вимог ані позивачем, ані його представником суду не надано, тобто позивачем не доведено перед судом наявність умислу всіх сторін правочину, щоб визнати договір фіктивним; не доведено перед судом зловмисності в умислу в діях представника.

Керуючись ст.ст. 212-215, 224-225 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 «про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна»,- треті особи - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», Служба у справах дітей Вінницької районної державної адміністрації у Вінницькій області, Публічне акціонерне товариство «Кредитпромбанк»,- відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Вінницької області через Вінницький районний, шляхом подачі апеляційної скарги, протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.

Повне рішення суду виготовлено 28 серпня 2017 року.

Суддя: