Первомайський міськрайонний суд Харківської області
Справа № 632/1058/17
провадження № 2-н/632/61/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про відмову у прийнятті заяви про видачу судового наказу

31 серпня 2017 р. м. Первомайський

Суддя Первомайського міськрайонного суду Харківської області Кочнєв О.В., розглянувши заяву приватного акціонерного товариства «ВФ Україна» до ОСОБА_1 про видачу судового наказу за вимогою про стягнення заборгованості за телекомунікаційні послуги,

ВСТАНОВИВ:

30.08.2017 року представник стягувача за довіреністю засобами поштового звязку звернувся до суду із вказаною заявою, в якій просив стягнути з боржника ОСОБА_1 21142,59 грн. боргу за надані послуги рухомого (мобільного) телефонного звязку за договором №6460054 від 26.10.2013 року. В той же день представник стягувача окремим поштовим документом надав суду заяву про долучення до матеріалів справи платіжного доручення № від 17.08.2017 року про сплату стягувачем судового збору за подання відповідної заяви.

Вивчивши подану заяву про видачу судового наказу та додані до неї документи, суддя зазначає, що у прийнятті заяви за вказаною заявою «ВФ Україна» про видачу судового наказу слід відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.100 ЦПК України суддя відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу, якщо із заяви та поданих документів, вбачається спір про право. На підставі ч.4 ст.100 ЦПК України про відмову у прийнятті заяви про видачу судового наказу суддя постановляє ухвалу. Згідно з ч.2 ст.101 ЦПК України відмова у прийнятті заяви унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою, заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Відповідно до п.9 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду із розгляду цивільних і кримінальних справ № 14 від 23.12.2011 року «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» наявність спору про право (пункт 2 частини третьої статті 100 ЦПК України), яке є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи з характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність субєктивного права у заявника: документів, що підтверджують порушення субєктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги.

Крім того, мають враховуватися обставини, якщо із доданих документів вбачається, що боржник заперечує, не визнає або оспорює свій обовязок перед заявником (кредитором), а також із доданих документів вбачається пропуск позовної давності (частина третя статті 267 ЦК України).

Як вбачається з доданих до заяви про видачу судового наказу претензії на імя ОСОБА_1 від 27.07.2016 року та додатку до неї у вигляді розрахунку заборгованості у розмірі 21142,59 грн., вказана заборгованість виникла двома платежами у розмірі 10597,24 грн. станом на 31.07.2014 року та 10545,35 грн. станом на 31.08.2014 року. Деталізованого розрахунку по дням та сумі заборгованості за місяць (наявність чи відсутність пені, процентів, тощо) стягувач не надав, до суду звернувся 30.08.2017 року, тобто з пропуском строку позовної давності відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України, а тому в даній справі наявний спір про право.

Крім цього сама претензія була направлена ОСОБА_1 за адресою у Словянському районі Донецької області, де в період липня-серпня 2014 року проводилися бойові дії. Жодних пояснень з цього приводу стягувач суду не надав, що також вказує на наявність спору про право, оскільки заявлена стягувачем адреса в даній заяві та адреса, куди направлялася претензія, відрізняються без жодного пояснення причин такої відмінності.

При зверненні до суду заявник сплатив судовий збір у розмірі 800,00 грн. Відповідно до ч.2 ст. 99 ЦПК України у разі відмови в прийнятті заяви про видачу судового наказу або в разі скасування судового наказу сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу зараховується до суми судового збору, встановленої за позовну заяву. Таким чином, судовий збір стягувачу не може бути повернутий, а стягувач може вказати про його наявність, звернувшись із позовною заявою до суду, доплативши різницю між судовим збором за позовною заявою та судовим збором за заявою про видачу судового наказу в межах заявлених ним вимог.

Окремо суд зазначає, що заява «ВФ Україна» містить адресу для поштової кореспонденції товариства з обмеженою відповідальністю «Боргова агенція «Пристав», однак жодних доказів передання вказаній особі повноважень з боку ПрАТ «ВФ Україна» матеріали заяви про видачу судового наказу не містять, оскільки довіреність на представника підписана уповноваженою за посадою особою ПрАТ «ВФ Україна». Тому вказану ухвалу слід направити за юридичною адресою ПрАТ «ВФ України», а саме: 01601, м. Київ, вул. Лейпцизька, 15.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 96, 99, 100, 101 ЦПК України, суддя

УХВАЛИВ:

У прийнятті заяви приватного акціонерного товариства «ВФ Україна» до ОСОБА_1 про видачу судового наказу за вимогою про стягнення заборгованості за телекомунікаційні послуги відмовити у повному обсязі, роз`яснивши заявнику, що відмова у прийнятті заяви унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою до суду. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному провадженні.

Копію ухвали направити заявнику по справі за його юридичною адресою.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Харківської області через Первомайський міськрайонний суд Харківської області шляхом подання апеляційної скарги протягом пяти днів з дня отримання її копії.

Суддя: ОСОБА_2