Провадження № 2-о/752/507/17
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

17 серпня 2017 року Голосіївський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Мирошниченко О.В.

при секретарі Мархотко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_2, заінтересована особа - ОСОБА_3, про встановлення факту, що має юридичне значення, -

в с т а н о в и в :

В липні 2017 р. заявник ОСОБА_2 звернувся до Голосіївського районного суду м.Києва із заявою про встановлення факту її постійного разом із спадкодавцем ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, на час відкриття спадщини, за адресою: АДРЕСА_1, до смерті останнього, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3

Метою встановлення даного факту є оформлення спадщини за заявником після померлого її чоловіка ОСОБА_4, оскільки нотаріус відмовив заявнику у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, в зв'язку з з пропуском строку для прийняття спадщини.

В судовому засіданні заявник підтримав про встановлення факту родинних відносин в повному обсязі.

Заінтересована особа ОСОБА_3 не заперечувала проти задоволення заяви.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, допитавши свідків, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 5) ч. 2 ст. 234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно п.1 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

За умовами п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах по встановлення фактів, що мають юридичне значення» юридичного, суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки.

Судом встановлено, що заявник 18 червня 1993 року укладено шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 (прізвище після одруження ОСОБА_2), що підтверджується свідоцтвом про укладання шлюбу серії НОМЕР_1, виданого Відділом ЗАГСУ Печерського району м.Києва (а.с.8).

ОСОБА_4 помер у віці 61 років (а.с.8).

12 березня 1999 року ОСОБА_4 та ОСОБА_2, придбали у спільну власність квартиру АДРЕСА_3.

06 липня 2017 року ОСОБА_2, звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Фесік С.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом .

Постановою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Фесік С.В. від 06 липня 2017 року відмовлено у вчинення нотаріальної дії, оскільки відповідно до даних документів, адреса реєстрації її місця проживання була відмінною від адреси реєстрації місця проживання її чоловіка - ОСОБА_4 (померлого), та у зв'язку з тим, що протягом шести місяців з моменту відкриття спадщини не подала до органів нотаріату заяву про прийняття спадщини, і тому вважається такою, що не прийняла спадщину.

Суд вважає, що дані вимоги заявника знайшли своє підтвердження під час судового розгляду.

У силу ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до вимог ст. 234 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Частиною 2 ст.256 ЦПК України зазначається, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Пленум Верховного Суду України в п. 1 своєї Постанови № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз'яснив, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з майбутнім вирішенням спору про право.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" № 7 від 30.05.2008 року, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

Відповідно до ст.ст. 1216, 1217, 1218, 1220, 1221 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Згідно ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до положень ст.ст. 1268, 1269, 1270, 1296, 1298 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Згідно ст. 234 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

За змістом ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Оцінюючи в сукупності надані докази, встановлені в судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що обставини, викладені заявником, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, ґрунтуються на вимогах Закону, а тому заява підлягає задоволенню.

Обставини щодо постійного проживання заявника зі спадкодавцем на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 , повністю підтверджуються:

- показами свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 допитаних в судовому засіданні;

- копіями паспортів громадян України для виїзду за кордон на ім'я ОСОБА_2 та ім'я померлого (ОСОБА_4.) з візами, які отримувались в один і той же час та відповідними відмітками про перетин кордону, що підтверджують спільні подорожі (а.с. 22-33);

- копією заяви ОСОБА_2 про згоду напридбання ОСОБА_4 у спільну власність квартиру АДРЕСА_2 (а.с. 16).

Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заява ОСОБА_2 є обґрунтованою, оскільки при розгляді справи було достеменно встановлено той факт, що заявник на момент смерті спадкодавця проживали разом.

За таких обставин, враховуючи, що встановлення факту проживання необхідне для оформлення свідоцтва про право на спадщину, беручі до уваги відсутність можливості в інший спосіб довести факт постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, суд вважає за можливе задовольнити заяву ОСОБА_2

Керуючись Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", статями 1216, 1268 ЦК України, статтями 3, 4, 10, 11, 57-60, 88, 209, 212-215, 218, 223-226 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Заяву ОСОБА_2, заінтересована особа - ОСОБА_3, про встановлення факту, що має юридичне значення, - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання спадкоємця ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, разом із спадкодавцем ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, на час відкриття спадщини, за адресою: АДРЕСА_1, до смерті останнього, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя