Провадження № 22-ц/773/915/17 Категорія: 48 Доповідач: Данилюк В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого судді Данилюк В. А.,

суддів Грушицького А. І., Киці С. І.,

з участю:

секретаря Черняк О. В.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 травня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя. Позов мотивовано тим, що з 29.07.1990 року по 25.05.2015 року позивач з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі. Під час перебування у шлюбі вони набули у власність певне майно. Оскільки подружжя не досягло згоди щодо поділу майна, яке було придбано ними в період шлюбу, тому позивач просив поділити житловий будинок у с. Зміїнець Луцького району, земельну ділянку, що знаходиться у с. Зміїнець Луцького району по вул. Лісовій, 18, площею 0,1773 га, кадастровий номер :03:001:1026, земельну ділянку, що знаходиться у с. Згорани Любомльського району Волинської області по вул. Лісній, 2, площею 0,0831 га, кадастровий номер :05:002:0002, квартиру по пр. Молоді, 5а, 34, визнавши за ним право власності по 1/2 частині зазначених обєктів. Просив також визнати за ним право власності на будівельні матеріали, обладнання при будівництві житлового будинку з господарськими спорудами по вул. Лісна, 2 у с. Згорани Любомльського району на суму 907365 грн., оскільки будинок не здано в експлуатацію. Також просив стягнути з відповідача в його користь 57100 грн., що становить половину вартості автомобіля Мерседес-Бенц, 1996 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії ВНС № 406875 від 07.11.2002 року зареєстрований за відповідачем, але є спільною сумісною власністю сторін.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 травня 2017 року позов задоволено частково. Визнано за ОСОБА_1 право власності: на 1/2 частину житлового будинку, що знаходиться у с. Зміїнець Луцького району по вул. Лісовій, 18 (свідоцтво про право власності на нерухоме майно № 309 від 30.12.2011 року, зареєстроване у КП «Волинське ОБТІ» 06.01.2012 року за № 35720585); на 1/2 частину земельної ділянки, що знаходиться в с. Зміїнець Луцького району, по вул. Лісовій, 18, площею 0,1773 га, кадастровий номер :03:001:1026, Державний акт на право власності від 17.01.2006 року; на 1/2 частину земельної ділянки у с. Згорани Любомльського району Волинської області по вул. Лісній, 2, площею 0,0831 га, кадастровий номер :05:002:0002, Державний акт серії ВЛ № 012595 від 29.12.2003 року. Стягнуто з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_5 57100 (пятдесят сім тисяч сто) грн., що становить половину вартості автомобіля Мерседес-Бенц, 1996 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено із-за безпідставності.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції змінити та відмовити в задоволенні позову в частині визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину земельної ділянки у с. Згорани Любомльського району Волинської області по вул. Лісній, 2, площею 0,0831 га, кадастровий номер :05:002:0002 та стягнення з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 57100 (пятдесят сім тисяч сто) грн., що становить половину вартості автомобіля Мерседес-Бенц, 1996 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1.

Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду лише в вказаній вище частині, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не робить висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині рішення.

В судовому засіданні відповідача ОСОБА_3 та представник відповідача ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримали з підстав, що в ній наведені. Позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_2 апеляційну скаргу не визнали та просили її відхилити.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення в оскаржуваній частині, а також доводи апеляційної скарги, пояснення осіб, які беруть участь у справі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу представника відповідача слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з таких підстав.

Задовольняючи позов частково, в оскаржуваній частині суд першої інстанції виходив з того, що Державний акт серії ВЛ № 012595 від 29.12.2003 року на право власності на земельну ділянку с. Згорани Любомльського району Волинської області по вул. Лісній, 2, площею 0,0831 га, кадастровий номер :05:002:0002, виданий на імя ОСОБА_3 не свідчить про приватизацію нею земельної ділянки, як одержану частку із земельного фонду, що давало б суду підстави вважати, що дана земельна ділянка є її особистою власністю, а не майном подружжя. А також з того, що автомобілем користувалася виключно відповідач, а тому усі витрати по експлуатації, обслуговуванню автомобіля повинна нести відповідно вона, а половину вартості автомобіля слід стягнути з відповідача в користь позивача.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції.

Статтею 368 ч. 3 ЦК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст. 61 СК України передбачено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року N 11, сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов'язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім'ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об'єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості.

Так, з наявних у матеріалах справи та досліджених у судовому засіданні письмових доказів, судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 29.07.1990 року по 25.05.2015 року (а.с. 9, 11 том 1).

За час перебування в шлюбі сторони побудували житловий будинок, що знаходиться у с. Зміїнець Луцького району по вул. Лісовій, 18. Даний будинок знаходиться на земельній ділянці за зазначеною адресою, площею 0,1773 га, кадастровий номер :03:001:1026, Державний акт на право власності від 17.01.2006 року (а.с. 108, 106 том 1).

Крім того, сторони побудували житловий будинок у с. Згорани Любомльського району Волинської області по вул. Лісній, 2, на земельній ділянці площею 0,0831 га, кадастровий номер :05:002:0002, Державний акт серії ВЛ № 012595, який не зданий в експлуатацію (а.с. 50 том 1).

Земельні ділянки зареєстровані за відповідачкою.

Державний акт серії ВЛ № 012595 від 29.12.2003 року на право власності на земельну ділянку площею 0,0831 кадастровий номер :05:002:0002, що знаходиться у с. Згорани Любомльського району виданий на ім'я ОСОБА_3 не свідчить про приватизацію нею земельної ділянки, як одержану частку із земельного фонду, що давало б суду підстави вважати, що дана земельна ділянка є її особистою власністю, а не майном подружжя (а.с. 50 том 1). Крім того, на вказаній земельній ділянці під час перебування сторін у шлюбі збудовано будинок, який не введено в експлуатацію.

Відповідно до ст. 30 ЗК України при переході права власності на будівлю і споруди разом з цими об'єктами переходить і право власності на земельну ділянку без зміни її цільового призначення, у разі будівництва подружжям на земельній ділянці будівель і споруд право власності на земельну ділянку виникає й в учасників спільної власності на ці будівлі та споруди.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про належність земельної ділянки в с. Згорани Любомльського району до спільної сумісної власності подружжя.

За час перебування у шлюбі сторони також придбали автомобіль Мерседес-Бенц, 1996 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії ВНС № 406875 від 07.11.2002 року зареєстрований за відповідачем (а.с. 152 том 1). Сторони в суді першої інстанції не заперечили, що даний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя. Враховуючи, що даним автомобілем користувалася відповідач ОСОБА_3, суд дійшов вірного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача половину вартості автомобіля, залишивши його у власності відповідача ОСОБА_3

Відносно вартості спірного автомобіля Мерседес-Бенц, 1996 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, то твердження відповідача і її представника про те, що автомобіль був в неробочому стані і що після розірвання шлюбу відповідач провела ремонт автомобіля на загальну суму 70972 грн., а тому зазначену позивачем вартість автомобіля 114200 грн. слід зменшити на суму зазначеного ремонту, не підтверджуються належними доказами. Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що експертну оцінку автомобіля, надану позивачем, не слід брати до уваги, оскільки вона є необ'єктивною і проведена без огляду автомобіля, то на спростування даної оцінки сторона відповідача будь-яких доказів не надала, клопотання про проведення товарознавчої експертизи не заявляла.

У відповідності до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 4 статті 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин.

Згідно із ч. 1 ст. 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції, вони були предметом розгляду в суді першої інстанції та їм дана правильна правова оцінка. Зазначені доводи не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судом допущено порушення норм матеріального або процесуального права.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржувалось.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 травня 2017 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді