Справа № 441/929/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Яворська Н.І.
Провадження № 22-ц/783/4246/17 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цапа П.М.

з участю: ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3,

представників ОСОБА_4 - ОСОБА_5, ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Городоцького районного суду Львівської області від 15 травня 2017 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернувся з позовом до Бучалівської сільської ради Городоцького району Львівської області, третя особа ОСОБА_4 про визнання права власності на житловий будинок, що розташований в АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_7, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1.

ОСОБА_4 звернулась з позовом до Бучалівської сільської ради Городоцького району Львівської області, третя особа ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, на житловий будинок, що розташований в АДРЕСА_1.

Ухвалою Городоцького районного суду Львівської області від 05 грудня 2016 року цивільні справи за позовом ОСОБА_2 до Бучалівської сільської ради Городоцького району Львівської області про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом, та за позовом ОСОБА_4 до Бучалівської сільської ради Городоцького району Львівської області, третя особа ОСОБА_2, про визнання права власності на спадкове будинковолодіння за заповітом, об'єднано в одне провадження (2/441/575/2016).

Оскаржуваним рішенням в позові ОСОБА_2 до Бучалівської сільської ради Городоцького району Львівської області, третя особа ОСОБА_4 про визнання права власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7 відмовлено.

Позов ОСОБА_4 задоволено, визнано за ОСОБА_4 право власності на будинковолодіння за АДРЕСА_1, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнуто з Бучалівської сільської ради Городоцького району Львівської області судові витрати 1000,00 грн. на користь ОСОБА_4 (мешканки АДРЕСА_2).

Рішення в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_2, вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. В апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції дійшов висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2, оскільки позивач ОСОБА_4 проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, не заявляла і не заявляє своєї відмови від неї, спадкодавець ОСОБА_7 виявивши свою волю, склала заповіт на свою рідну сестру ОСОБА_4, який ніким не змінювався і не скасовувався. Однак, зазначені висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи тому, що спадкодавець ОСОБА_7 завжди проживала одна в будинку АДРЕСА_1, факт постійного проживання ОСОБА_4 із спадкодавцем ОСОБА_7 не встановлено та не встановлювався, а навпаки документально встановлено факт самотнього проживання спадкодавця, а тому ОСОБА_4, не звернувшись із заявою про прийняття спадщини в межах встановленого законом строку, не може вважатися такою, що прийняла спадщину після смерті ОСОБА_7 З вищенаведених підстав апелянт просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_2 до Бучалівської сільської ради Городоцького району Львівської області, третя особа ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити, а в задоволенні позову ОСОБА_4 до Бучалівської сільської ради Городоцького району Львівської області, третя особа ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно - відмовити.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення ОСОБА_2 , його представника ОСОБА_3 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення представників ОСОБА_4 - ОСОБА_8, ОСОБА_6 щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

За загальними положеннями ЦПК України обов»язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 4 ЦПК України закріплено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Частиною ч.1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до положень ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно положень ст. ст. 57, 64 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які що мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі.

Задовольняючи позов ОСОБА_4 та відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що спадкодавець, ОСОБА_7, на день смерті постійно проживала разом зі своєю рідною сестрою, ОСОБА_4, що свідчить про прийняття нею спадщини, і з врахуванням заповіту, складеного спадкодавцем на користь ОСОБА_4 визнав за нею право власності на спадкове майно.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з огляду на наступне.

Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За змістом положень ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Статтею 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування.

Відповідно до наказу Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 року № 127 «Про затвердження Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна» з подальшими змінами та доповненнями не належать до самочинного будівництва індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 5 серпня 1992 року.

У відповідності до Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, який затверджено Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства 24.06.2011 N 91, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації (додається).

Згідно ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше право не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За правилами ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, а також якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Згідно ч.4 ст.3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_7 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 від 09.10.2012 р.), після смерті якої залишилися спадкоємець за заповітом, ОСОБА_4, та спадкоємець за законом п'ятої черги, ОСОБА_2 (свідоцтво про народження НОМЕР_2).

Матеріалами спадкової справи № 95/2013, підтверджується, що після смерті ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, до Городоцької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини звернулися ОСОБА_2 (заяву зареєстровано за № 167, а.с.46 матеріали справи 441/45/2017), який є племінником спадкодавця, а відтак відноситься до п'ятої черги спадкування, та ОСОБА_4 (а.с. 70 на звороті матеріали справи 441/45/2017), яка є рідною сестрою спадкодавця та на користь якої ОСОБА_7 склала заповіт, який не скасовувався (а.с.69 на звороті матеріали справи 441/45/2017).

17.06.2016 р. ОСОБА_2 нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно за відсутності правовстановлюючих документів щодо належності будинку спадкодавцю.

01.03.2016 р. ОСОБА_4 звернулася до Городоцької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак узвязку з пропуском строку для прийняття спадщини нотаріусом роз'яснено їй право звернутися до суду з заявою про визначення додаткового строку (спадкова справа а.с. 80,81, матеріали справи 441/45/2017 ).

19.02.2016 р. Городоцьким районним судом Львівської області ухвалено рішення про відмову ОСОБА_4 у визначенні додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. (а.с.89-90), крім того встановлено, що у спадкодавця були відсутні правовстановлюючі документи на спірний будинок.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 10.06.2015р. встановлено факт родинних відносин між позивачем за первісним позовом ОСОБА_2 та спадкодавцем ОСОБА_7

Зі змісту позовних вимог видно, що ОСОБА_2 просить про визнання за ним право власності на житловий будинок АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті тітки, ОСОБА_7

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 була власником житлового будинку в АДРЕСА_1, в якому все життя проживала одна. Цей будинок вона успадкувала після своєї матері ОСОБА_9, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, виданим 20.10.1987 року, свідоцтво про право на спадщину не зареєструвала у виконкомі Бучалівської сільської ради. (а.с.5,18).

Згідно довідок Бучалівської сільської ради за 2009, 2013, 2016рр. та по господарської книги №6 за 2011-2015 рр. ОСОБА_7 до дня смерті була зареєстрована в АДРЕСА_1 одна (а.с.20-24).

Як вбачається із копії технічного паспорта та оригіналу інвентаризаційної справи №331 житловий будинок в АДРЕСА_1 збудований у 1985 р., складається із чотирьох житлових кімнат, житлова площа - 85,4 м.кв., загальна - 204,7 м.кв., з господарськими та надвірними спорудами (сарай, літня кухня, веранда, погріб, ворота, огорожа, колодязь). ОСОБА_7 користувалась земельною ділянкою площею 0,32 га. всього, в тому числі: 0,22 га для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель та 0,10 га. для ведення особистого селянського господарства.

Обставини, які б вказували, що ОСОБА_7 при житті набула або володіла житловим будинком АДРЕСА_1 неправомірно, або що такий є самочинно побудований, в суді не встановлено.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_7, 31.10. 1987 р., виявивши свою волю, склала заповіт, який нею не змінювався не скасовувався, не визнавався недійсним в судовому порядку, а відтак є чинним, згідно з яким все майно, яке належатиме їй на день смерті, заповіла своїй рідній сестрі, ОСОБА_4

Частина 2 ст. 1223 ЦК України передбачає, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом всієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідлно до роз»ясень п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування», суди відкривають провадження у справі за позовом особи, за наявності заповіту на все майно, правило частини другої статті 1223 ЦК застосовується у разі неприйняття спадщини або відмови від спадщини усіма спадкоємцями за заповітом.

Позивач ОСОБА_4 не заявляла і не заявляє своєї відмови від прийняття спадщини.

Заперечуючи щодо позову ОСОБА_4, ОСОБА_2 зазначає те, що ОСОБА_4 не прийняла спадщину, оскільки у встановлений законом шестимісячний строк не подала до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини.

Стаття 1268 ЦК України передбачає, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи (ч.2 ст. 1220 ЦК України).

Частина 1 ст. 1269 ЦК України передбачає, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Задовольняючи позов ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_4 прийняла спадщину після смерті рідної сестри, ОСОБА_7, оскільки на день смерті постійно проживала зі спадкодавцем.

З довідки ЖБК №44 від 15.12.2016 року №24, вбачається, що разом з ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_2 не була зареєстрована, але проживала до дня смерті її сестра, ОСОБА_7

В копії свідоцтва про смерть ОСОБА_7, вбачається, що таке видано Залізничним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, що свідчить про те, що ОСОБА_7 померла у м.Львові.

Позивач ОСОБА_2, не заперечував того, що спадкодавець ОСОБА_7 до дня смерті проживала разом з рідною сестрою, яка за нею доглядала, займалася її лікуванням, а після смерті разом з сином займалася її похованням, однак вважає, що таке проживання не було постійним.

Задовольняючи позов ОСОБА_4, суд першої інстанції не взяв до уваги такі доводи позивача, оцінивши наявні у справі письмові докази, показання свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, які суду повідомили, що ОСОБА_7 останні місяці свого життя проживала разом з рідною сестрою, ОСОБА_4, за місцем її проживання у м. Львові, дійшов до висновку про те, що ОСОБА_4 прийняла спадщину, а відтак, спадкоємство після смерті ОСОБА_7 здійснюється за заповітом, складеним ОСОБА_7, а не за законом.

Доводи апелянта про те, що він разом з батьком допомагали ОСОБА_7 будувати та утримувати житловий будинок, не спростовують висновків суду першої інстанції про підставність позову ОСОБА_4 та безпідставність позову ОСОБА_2, оскільки надання спадкодавцеві за його життя допомоги в утриманні житлового будинку немає наслідком права на його успадкування в порядку спадкування за законом за наявності заповіту, який, будучи складеним ще 31.10.1987 року, заповідачем не змінювався та не скасовувався, нею не складався новий заповіт на будь - кого з інших осіб, в тому числі на рідного брата, батька позивача, ОСОБА_15, чи безпосередньо на позивача.

Склавши заповіт на рідну сестру, ОСОБА_4, заповідач таким чином висловила свою волю з приводу спадкування належного їй на день смерті майна, що не могло залишитись поза увагою суду.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, який встановивши вищенаведені обставини, дійшов до вірного та обґрунтованого висновку про те, що спадкування після смерті ОСОБА_7 здійснюється за заповітом, оскільки такий заповідачем не скасовувався і не змінювався, спадкоємець ОСОБА_4 від прийняття спадщини не відмовлялася, що з врахуванням положень ч.2 ст. 1223 ЦК України виключає можливість спадкування за законом, а відтак обґрунтованим та правомірним є висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання за ним права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки суд першої інстанції повно та всебічно з"ясував обставини справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Городоцького районного суду Львівської області від 15 травня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою апеляційного суду законної сили.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Ванівський О.М.

Цяцяк Р.П.