Справа № 520/1203/17
Провадження № 2/520/6467/17
Київський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого - судді Калініченко Л.В.
при секретарі Єгоровій Н.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом
про стягнення заборгованості за договором позики,
Позивач в позові в обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 01 червня 2016 року між нею - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики, за умовами якого вона надала ОСОБА_2 в позику грошові кошти в сумі 126000,00 гривень, що відповідно до курсу гривні до долару США, який за домовленістю сторін, розраховувався як курс, встановлений НБУ на дату отримання суми позики, складало еквівалент 5011,62 доларів США. За умовами укладеного договору позики процентна ставка за позикою складала 40% річних, позичальник зобов'язався повернути позикодавцю позику разом з процентами за користування сумою позики 01 січня 2017 року в доларах США або у гривні за курсом, встановленим НБУ на фактичну дату повернення позики.
Як зазначає позивачка, станом на 01 січня 2017 року позика з процентами відповідно до умов договору позики від 01 червня 2016 року не була повернена позичальником. У середині січня 2017 року, під час телефонної розмови з відповідачкою, остання повідомила адвоката ОСОБА_1 про те, що не має можливості повернути позику у строк, визначений укладеним договором. Після спливу строку позики, як зазначає позивачка, остання неодноразово пропонувала відповідачеві повернути кошти, які були нею отримані за договором позики разом з процентами та неустойкою, але відповідач на це не реагує. У зв'язку з чим, ОСОБА_1 була вимушена звернутись до суду з відповідним позовом.
Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Калініченко Л.В.
Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 09.02.2017 року відкрито провадження по справі на підставі вказаної позовної заяви ОСОБА_1 та призначено дату і час проведення попереднього судового засідання.
Позивач ОСОБА_1 або її представник ОСОБА_3 в судове засідання не з'явились, представник надав до суду заяву в якій позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити, у разі неявки відповідача постановити заочне рішення по справі, та розглянути справу у відсутності позивача.
Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явилась, про час і місце слухання справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не сповістила.
Відповідно до ст.74 ЦПК України, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Частиною 3 ст. 76 ЦПК України передбачено, що якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь кому з повнолітніх членів сім'ї, які проживають разом з нею.
Згідно з відповіддю відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області (а.с.22) ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована з 09.07.1990 року за адресою: АДРЕСА_1, та саме за цією адресою направлялись судові повістки на ім'я ОСОБА_2.
Суд також зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.
Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.
Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").
При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов'язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі „Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.
Згідно з ч.4 ст.169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Враховуюче вищевикладене, а також, що відповідно до ч.1 ст. 157 ЦПК України, суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, та у відповідності до ст.ст. 224, 225 ЦПК України, Київським районним судом м. Одеси було ухвалено провести розгляд справи за відсутності сторін по справіта постановлена ухвала про заочний розгляд справи.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов ОСОБА_1 про стягнення заборгованості підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Судом встановлено, що правовідносини по справі є цивільно-правовими та врегульовані Цивільним Кодексом України.
Як встановлено судовим розглядом, 01 червня 2016 року між ОСОБА_1 (позикодавець) та ОСОБА_2 (позичальник) був укладений договір позики, за умовами якого позикодавець, у порядку та строки, визначені у цьому договорі, передає позичальнику грошові кошти у сумі 126000,00 гривень, а позичальник, у порядку та строки, визначені у цьому договорі, зобов'язується повернути позикодавцю одержану від нього суму позики. Відповідно до курсу гривні до долару США, який, за згодою сторін, розраховується як курс, встановлений Національним Банком Україну на дату отримання суми позики, сума позики еквівалентна 5011,62 доларів США. Позика передається позичальникові одночасно з укладенням цього договору. Факт передачі суми позики позичальнику підтверджується розпискою позичальника. Строк позики розпочинається з моменту передачі позичальнику суми позики та закінчується 31 грудня 2016 року. Позичальник зобов'язаний 01 січня 2017 року повернути суму позики позикодавцеві разом з процентами за користування сумою позики, розрахованими відповідно до умов цього договору. Проценти за користування сумою позики складають 40% річних. Сума позики разом у сумі, зазначеній у п. 2 цього договору, разом з процентами за користування сумою позики мають бути повернені позичальником позикодавцеві у доларах США, або у гривні за курсом, встановленим Національним Банком України на фактичну дату повернення. Позичальник має право на свій розсуд (без попереднього погодження з позикодавцем) достроково повернути позикодавцеві всю отриману від нього суму позики разом з процентами за користування сумою позики, розрахованими відповідно до умов цього договору. Факт повернення суми позики позичальником позикодавцю підтверджується розпискою позикодавця. Зобов'язання позичальника за цим договором забезпечується: неустойкою у вигляді пені, розмір якої становить 1 (один) відсоток від суми позики за кожен день прострочення повернення суми позики. За домовленістю сторін, неустойка починає нараховуватись з 15-го дня, що відраховується з дати повернення суми позики, встановленої у п. 4 цього договору. Цей договір вважається укладеним з моменту підписання сторонами.
Вищевказані обставини були підтверджені представником позивача та не спростовані відповідачем.
Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.
Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 18 вересня 2013 року розглянув справу № 6-63цс13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.
Наявність у позивача оригіналу договору свідчить про неповернення боргу відповідачем в належному розмірі.
Суд приймає вказаний документ в якості належного та допустимого доказу виникнення боргового зобов'язання.
Поняття позикових відносини і договору позики визначаються положеннями глави 71 ЦК України.
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.
Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України).
Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.
Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.
Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (частина перша статті 207 ЦК України).
Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, якій посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. На підтвердження зобовязань відповідача позивачем була надана боргова розписка.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Частиною 1 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно з ч.1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
За ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.
Згідно ст. ст. 58-59 ЦПК України докази по справі повинні бути належними та допустимими, та не ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що дійсно ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 за договором позики від 01 червня 2016 року грошові кошти в сумі 126000 гривень 00 копійок, що складало еквівалент 5011 доларів 62 цента США, строком до 31 грудня 2016 року, повернути які зобов'язалась відповідно до діючого курсу НБУ станом на день повернення, які в обумовлений термін не повернула, що є істотним порушенням умов договору, внаслідок якого друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору, у зв'язку з чим, суд дійшов висновку, що вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 грошових коштів за договором позики від 01 червня 2016 року в сумі 135938 гривень 19 копійок (що згідно з курсом НБУ станом на 27.03.2017 року складає еквівалент 5011 доларів 62 цента США) є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Як вже зазначалось, згідно з п.5 договору позики від 10.06.2016 року сторонами було узгоджено, що ОСОБА_2 передає ОСОБА_1 грошові кошти, зі сплатою процентів у розмірі 40% річних.
За приписами ч.1 та ч.2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
При цьому суд виходить з того, що нарахування двох різновидів процентів (за користування грошовими коштами у розмірі, та за прострочені виконання грошових зобов'язань) здійснюється кумулятивно шляхом складання процентів за користування сумою позики та процентів від простроченої суми.
Проценти від суми простроченої позики нараховуються від дня, коли сума позики мала бути повернута, до дня її фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, передбачених договором позики.
Саме така правова позиція щодо нарахування відсотків викладена Верховним судом України в ухвалах від 02.09.2009р. від 10.02.2010р. та інших.
За ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.
Згідно ст. ст. 58-59 ЦПК України докази по справі повинні бути належними та допустимими, та не ґрунтуватися на припущеннях.
Суд зазначає, що сторонами по справі в договорі від 01.06.2016 року було обумовлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, крім сплати процентів за весь час користування позиковими коштами відповідно до п.п. 9 договору, він зобов'язаний сплатити неустойку у вигляді пені, розмір якої становить 1 (один) відсоток від суми позики за кожен день прострочення повернення суми позики, неустойка починає нараховуватись з 15-го дня, що відраховується з дати повернення суми позики.
Тобто сторонами по справі встановлено розмір пені - 1% за прострочені зобов'язання за договором позики.
Сторонами були обумовлено строк повернення позики - 31.12.2016 року, строк нарахування пені розпочинається нараховуватись з 15-го дня, що відраховується з дати повернення суми позики - тобто з 16 січня 2017 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір в сумі 1872 гривні 20 копійок.
Відповідно до ч.1 ст. 4 вищевказаного Закону судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Прожитковий мінімум на 2017 рік в Україні встановлюється Законом України "Про Державний бюджет на 2017 рік", і на 01 січня 2017 року визначений у розмірі 1600 гривень.
Згідно ч.2 ст. 4 ЗУ « Про судовий збір» за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру, встановлена ставка судового збору у вигляді 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Враховуючи вищевикладене, у відповідності до ст. 88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати по сплаті судового збору в сумі 1877 гривень 20 копійок та стягненню на користь держави в сумі 882 гривні 86 копійок (2760,06-1877,20=882,86).
На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 11, 60, 61, 88, 212- 215, 224-226, 294 ЦПК України, суд,
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, витрати по сплаті судового збору в сумі 1877 (одна тисяча вісімсот сімдесят сім) гривень 20 (двадцять) копійок.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, в дохід держави судовий збір в сумі 882 (вісімсот вісімдесят дві) гривні 86 (вісімдесят шість) гривень.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідачів шляхом звернення із заявою про перегляд заочного рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особи, які не приймали участь під час проголошення рішення суду протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Головуючий Калініченко Л. В.