АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції Лісовська О.В.
№22-ц/796/8265/2017 Доповідач Кравець В.А.
Справа №754/8547/16-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 серпня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Кравець В.А.,

суддів: Махлай Л.Д., Гаращенка Д.Р.

за участю секретаря Дуки В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача Публічного акціонерного товариства «Уксоцбанк» - Костюк ЮліїВолодимирівни на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 13 квітня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення боргу,

за зустрічним позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», третя особа: ОСОБА_3, про визнання поруки припиненою, та

за зустрічним позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» третя особа: ОСОБА_3, про визнання поруки припиненою,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2016 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до суду із зазначеним позовом, в якому просило стягнути солідарно з відповідачів на користь Банку заборгованість за кредитним договором на загальну суму 256 013, 35 швейцарських франків, що за курсом НБУ становить 6 000 797, 00 грн. та судові витрати по справі.

В мотивування вимог посилалося на те, що 19 липня 2007 року між АКБ СР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 130 тис. Швейцарських франків під 9,5 % річних з кінцевим терміном повернення, за Додатковою угодою, до 19 липня 2022 року.

З метою забезпечення належного виконання зобов'язання за кредитним договором 19 липня 2007 року між АКБ СР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_4, ОСОБА_5 було укладено договори поруки.

Посилаючись на зазначені обставини та невиконання ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним договором, у зв'язку із чим станом на 28.12.2015 року утворилась заборгованість зі сплати кредиту та процентів за його користування в розмірі 256 013,35 Швейцарських франків, ПАТ «Укрсоцбанк» просило задовольнити його позовні вимоги та стягнути солідарно з відповідачів на його користь зазначену суму заборгованості.

22.11.2016 року відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися до суду із зустрічними позовами, в яких просили визнати припиненою поруку та вирішити питання судових витрат.

В мотивування своїх вимог посилалися на те, що 07.04.2010 року вони отримали досудові вимоги про повернення заборгованості за кредитом у повному обсязі.

Таким чином, оскільки Банком було змінено дату повернення кредиту, порука ОСОБА_4 та ОСОБА_5 припинилася з 07.11.2010 року після спливу шестимісячного строку з дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 13 квітня 2017 року у задоволенні первісного позову ПАТ «Укрсоцбанк» - відмовлено.

Зустрічні позови ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - задоволено.

Визнано припиненою поруку ОСОБА_4 за Договором поруки № 02-10/2533 від 19.07.2007 року, укладеним між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (назву змінено на Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк») та ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Визнано припиненою поруку ОСОБА_5 за Договором поруки № 02-10/2532 від 19.07.2007 року, укладеним між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (назву змінено на Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк») та ОСОБА_3 та ОСОБА_5.

Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник позивача ПАТ «Уксоцбанк» - Костюк Ю.В. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове про задоволення первісного позову ПАТ «Уксоцбанк» та про відмову у задоволенні зустрічних позовів, посилаючись на те, що суд ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, не з'ясувавши дійсні обставини спору.

Вказує на те, що позивач звернувся до суду після спливу строку позовної давності через те, що 21.07.2010 року був вчинений виконавчий напис про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1. Державною виконавчою службою Деснянського районного управління юстиції у м. Києві була винесена постанова від 05.08.2013 року про повернення виконавчого документа стягувачеві в зв'язку з тим, що в квартирі, на яку необхідно звернути стягнення, зареєстровані та проживають малолітні діти.

Згідно листа служби у справах дітей вказане житло є єдиним місцем проживання, а тому реалізація квартири призведе до порушення житлових прав дітей.

06.02.2014 року ПАТ «Укрсоцбанк» повторно подав заяву про відкриття виконавчого провадження. 20.02.2014 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Деснянського РУЮ в м. Києві також було відмовлено у відкритті виконавчого провадження. В зв'язку з неможливістю здійснення звернення стягнення на предмет іпотеки, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості.

Крім того, відповідно до п.6.2 Договору поруки, цей договір діє до остаточного виконання Сторонами прийнятих на себе зобов'язань.

Жодних зауважень чи застережень у поручителів на момент укладення та підписання договорів поруки не було. Підписання Договору поруки свідчить про намір сторін прийняти на себе права та обов'язки, зазначені у договорі.

Отже, вважає, що суд помилково вирішив про припинення поруки з 07.11.2010 року, після спливу шестимісячного строку з дня настання строку виконання основного зобов'язання, оскільки порука діє до остаточного виконання Сторонами прийнятих на себе зобов'язань.

Представник відповідачів проти апеляційної скарги заперечував та просив рішення суду у справі залишити без зміни.

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні первісного позову ПАТ Укрсоцбанк», суд виходив з того, що пред'явлення кредитором вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом змінює строк виконання зобов'язання та зумовлює перебіг позовної давності. Пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання, а тому перебіг позовної давності за вимогами банку про повернення кредиту та платежів за ним почався з наступного дня, зазначеного кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту як кінцевого строку виконання її умов.

Задовольняючи зустрічні позови ОСОБА_4 та ОСОБА_5 суд виходив з того, що оскільки з позовом до суду кредитор звернувся лише у червні 2016 року, а письмові вимоги про повне дострокове повернення заборгованості за кредитним договором були направлені поручителям 07.04.2010 року, то у зв'язку з пропущенням шестимісячного строку пред'явлення вимоги до поручителів позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст.303 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що 19.07.2007 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», з однієї сторони, та відповідачем ОСОБА_3, з другої сторони, був укладений Договір кредиту № 032/29-258К, відповідно до умов якого позивач надав грошові кошти у розмірі 130 000, 00 швейцарських франків із строком повернення до 19.07.2022 року та сплатою 9, 50 % річних.

29.07.2009 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» та відповідачем ОСОБА_3 була укладена Додаткова угода № 1, відповідно до умов якої Сторони дійшли взаємної згоди внести наступні зміни до умов кредитування, а саме: викласти перший абзац п. 1.1 та п. 1.1.1 Договору у новій редакції: «1.1 Кредитор надає Позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в сумі 137 025, 98 швейцарських франків зі сплатою 9, 5 % річних та з кінцевим терміном погашення суми основної заборгованості до 19.07.2022 року».

19.07.2007 року з метою забезпечення виконання зобов'язань за Договором кредиту між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_4, також між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» та відповідачем ОСОБА_5 були укладені Договори поруки.

Відповідно до умов Договорів поруки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зобов'язалися перед Банком у повному обсязі солідарно відповідати за виконання ОСОБА_3 зобов'язань щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, а також можливих штрафних санкцій (пені, штрафу), у розмірі, в строки та в порядку, передбачених Договором кредиту (п. 1.1).

Пунктом 3.1.1 Договорів поруки визначено, що протягом одного робочого дня від дати отримання повідомлення Кредитора про невиконання Позичальником забезпеченого порукою зобов'язання, виконати відповідне зобов'язання шляхом перерахування непогашеної суми кредиту на рахунок Кредитора, несплаченої суми процентів та/або комісій на рахунок кредитора, а також суми штрафних санкцій (пені, штрафу) на рахунок, вказаний в повідомленні кредитора.

Банк свої зобов'язання виконав у повному обсязі, а саме видав відповідачу кредит, але у порушення умов Договору ОСОБА_3 свої зобов'язання належним чином не виконує, у зв'язку з чим станом на 28.12.2015 року виникла заборгованість у розмірі 256 013, 35 швейцарських франків, що за курсом НБУ становить 6 000 797, 00 грн., зокрема: 126 067, 82 швейцарських франків - заборгованість за кредитом; 76 386, 98 швейцарських франків - заборгованість за відсотками; 26 899, 22 швейцарських франків - пеня за несвоєчасне повернення кредиту; 26 659, 32 швейцарських франків - пеня за несвоєчасне повернення відсотків.

Під час розгляду справи представник відповідачів подала до суду заяву про застосування строку позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України , позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України ).

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За частинами першою, п'ятою статті 261 ЦК України перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Як зазначалося вище, сторони кредитного договору встановили як строк дії договору, так і строки виконання зобов'язань за щомісячним погашенням платежів.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України , якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків.

Отже, перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов'язання, тобто строку виконання зобов'язання в повному обсязі (кінцевий строк) або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Таким чином, пред'явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом змінює строк виконання зобов'язання та зумовлює перебіг позовної давності.

У зв'язку з порушенням боржником виконання зобов'язання за кредитним договором банк використав право достроково вимагати з позичальника повернення заборгованості за кредитним договором, надіславши 07.04.2010 року претензію (вимогу) боржнику ОСОБА_3 про дострокове негайне повернення всієї суми кредиту й пов'язаних з ним платежів (відсотків) визначивши днем остаточного їх погашення 07.05.2010 року (через тридцять днів з дня направлення вимоги). (а. с. 70-зв).

Отже, пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання, а тому перебіг позовної давності за вимогами банку про негайне повернення кредиту та платежів за ним почався з наступного дня після одержання такої вимоги.

Банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором 30.06.2016 року. (а.с.33)

У постанові від 9 листопада 2016 року (№ 6-2251цс16) Верховний Суд України зробив висновок про те, що, пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання, а тому перебіг позовної давності за вимогами банку про повернення кредиту та платежів за ним почався з наступного дня, зазначеного кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту як кінцевого строку виконання її умов.

Аналогічна правова позиція викладені і у постановах Верховного Суду України від 19.03.2014 року у справі № 6-14цс14, від 17.09.2014 року у справі № 6-95цс14, від 01.10.2014 року у справі № 6-134цс14, від 22.10.2014 року у справі № 6-127цс14, від 30.09.2015 року у справі № 6-154цс14.

Оскільки банк змінив строк виконання основного зобов'язання, перебіг позовної давності за вимогами банку про повернення кредиту та платежів за ним почався з 07.05.2010 року, з позовом банк звернувся лише 30.06.2016 року, тому вірним є висновок суду про відмову у стягненні заборгованості із боржника ОСОБА_3

Щодо відмови у задоволенні позову про стягнення заборгованості з поручителів ОСОБА_5 та ОСОБА_4 та задоволення їх позовів про визнання поруки такою, що припинилася, слід зазначити наступне.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України ).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга стаття 251 та частина друга стаття 252 ЦК України ).

Договором поруки не визначено строку, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного припинення всіх зобов'язань боржника за кредитним договором.

Таким чином, у договорі поруки не встановлено строку її дії відповідно до статті 252 ЦК України , а тому підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, сплив цього строку припиняє суб'єктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків.

Однак у зв'язку з порушенням боржником виконання зобов'язання за кредитним договором банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України використав право достроково стягнути з позичальника та поручителів заборгованість за кредитним договором, надіславши 07.04.2010 вимоги ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про дострокове повернення всієї суми кредиту й пов'язаних із ним платежів. (а.с. 94, 111)

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й зумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію забезпеченого порукою зобов'язання застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя.

Це твердження не позбавляє кредитора можливості пред'явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі й застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Отже, вимогу до поручителя про виконання ним зобов'язання за договором поруки слід пред'явити в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового повернення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту одноразовим платежем).

Таким чином, якщо кредитор на підставі частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання, то передбачений частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячний строк підлягає обрахуванню від цієї дати.

Саме про таке застосування норми частини четвертої статті 559 ЦК України йдеться в постановах Верховного Суду України від 21 січня 2015 року у справі № 6-190цс14, від 27 січня 2016 року у справі № 6-990цс15 від 09 вересня 2015 року у справі № 6-933цс15, від 02.09.2015 року у справі № 6-1077цс15, від 11.11.2015 року у справі № 6-2056цс15, від 22 червня 2016 року у справі № 6-368цс16.

Змінивши строк виконання основного зобов'язання, та не звернувшись до суду із зазначеним позовом, відповідач пропустив шестимісячний строк для звернення до суду до поручителя, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, а тому порука є такою, що припинена.

Твердження апелянта про те, що порука не припинилася і діє до остаточного виконання Сторонами прийнятих на себе зобов'язань, є безпідставними, оскільки суперечать вимог ст. 1050 ЦК України.

Пред'явлення до виконання виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 в рахунок погашення заборгованості не перериває строк позовної давності.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відсутні в апеляційній скарзі доводи, які б давали підстави до скасування рішення суду, оскільки при розгляді справи у апеляційному суді скаржник не надав будь - яких переконливих доказів на спростування висновків суду першої інстанції.

Отже, суд першої інстанції всебічно і об'єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.

Рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.218, 303,304,307,308, 313-315,317 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника позивача Публічного акціонерного товариства «Уксоцбанк» - Костюк Юлії Володимирівни - відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 13 квітня 2017 року в справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Головуючий

Судді