печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2017 року Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Москаленко К.О.,

при секретарі Ольховській М.Г., Березовській М.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 - про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання договору недійним та стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2016 року позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з вказаним позовом до відповідача, просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 11589,63 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 16.03.2016 складає 311 529 грн. 25 коп. В обґрунтування пред'явлених вимог позивач посилається на те, що 17.11.2005 між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем був укладений кредитний договір № 932976 про надання відновлювальної кредитної лінії, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в розмірі 5 000 доларів США зі сплатою 12,00% річних. Посилаючись на те, що відповідач взятих на себе зобов'язань з повернення кредитних коштів за вказаним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим станом на 16.03.2016 у останнього утворилась заборгованість за кредитом в розмірі 4810,54 доларів США та заборгованість за процентами в розмірі 6 779,09 доларів США, позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості у вказаному розмірі.

13.06.2016 відповідач звернувся до суду з зустрічною позовною заявою до позивача, просить визнати кредитний договір №932976 від 17.11.2005 недійсним, посилаючись на те, що вказаний договір відповідач не укладав та не підписував жодних договорів та документів із ПАТ КБ «Приватбанк», не отримував кредитної картки, грошових коштів та не здійснював жодних перерахувань на користь банку. Таким чином, вважав наявними підстави відповідно до ст.ст. 203, 215 ЦК України для визнання кредитного договору недійсним. Крім того, відповідач, відповідно до ст. 1073 ЦК України просив стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» на його користь безпідставно списані з карткового рахунку, відкритого на ім'я відповідача грошові кошти у розмірі 2027,50 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ складає 50 692 грн. 03 коп. та 3% річних за користування коштами в розмірі 1 379 грн. 99 коп., а всього 52 072 грн. 02 коп.

Ухвалою суду від 13.12.2016, занесеною до журналу судового засідання прийнято вказану зустрічну позовну заяву та об'єднано в одне провадження із первісною позовною заявою.

У судовому засіданні представник позивача первісний позов підтримав, посилаючись на викладені в позові обставини та доводи, просив позов задовольнити в повному обсязі. У зустрічному позові просив відмовити, посилаючись на викладене в письмових запереченнях. Заперечуючи проти позову, представник відповідача зазначив про відсутність належних та достатніх доказів того, що спірний договір не був укладений між сторонами. Зауважив, що при укладенні кредитного договору були дотримані всі умови договору, встановлені ст.203 ЦК України, а тому підстав для визнання недійсним вказаного кредитного договору немає. Одночасно зазначив, що строк позовної давності сплив, у зв'язку з чим просив застосувати наслідки недійсності та відмовити у задоволенні позову.

У судовому засіданні представник відповідача категорично заперечив проти задоволення позову, посилаючись на викладене в письмових запереченнях та зустрічному позові. Одночасно просив суд застосувати строк позовної давності, який сплив 22.05.2011. Зустрічний позов підтримав та просив його задовольнити.

Суд, заслухавши представника позивача, представника відповідача, з'ясувавши обставини справи, перевіривши їх доказами шляхом їх дослідження, приходить до наступного.

Судом встановлено, що 17.11.2005 між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого згідно Статуту ПАТ КБ «Приватбанк» є ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №932976 про надання відновлювальної кредитної лінії, відповідно до умов якого відповідачу встановлено кредитний ліміт на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. (а.с.8-9)

Позивач виконав свої зобов'язання перед відповідачем за кредитним договором, надав відповідачу грошові кошти в розмірі 5 000 доларів США, що підтверджується випискою по банківському рахунку НОМЕР_1 (а.с.130-134)

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

У відповідності зі ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу - ст.526 ЦК України.

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п.1.1.2 погашення заборгованості по кредитному ліміту здійснюється щомісячними платежами.

Відповідно до п.1.1.1 Договору дія Кредитного ліміта припиняється останнім днем місяця, до якого діє Дебетна карта, якщо інше не передбачено цим договором.

Разом з тим, взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, зокрема, з погашення суми кредиту, процентів відповідачем не були виконані, в зв'язку з чим станом на 16.03.2016 у останнього утворилась заборгованість в розмірі 11589,63 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 16.03.2016 складає 311 529 грн. 25 коп.

Згідно наданого представником позивача розрахунку, правильність якого перевірена судом станом на 16.03.2016 у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість за кредитним договором в розмірі 11589,63 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 16.03.2016 становить 311 529 грн. 25 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом в сумі 4810,54 доларів США та заборгованості за процентами в розмірі 6779,09 доларів США. (а.с.6, 130-134)

Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Отже, та обставина, що відповідач не виконує належним чином взяті на себе зобов'язання з погашення кредиту та процентів за кредитним договором, в судовому засіданні знайшла своє підтвердження. Належних та достатніх доказів, які б спростовували наявність заборгованості у вказаному розмірі суду не надано і такі дані матеріали справи не містять.

Разом з цим, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, оскільки наявні підстави для застосування строків позовної давності, на пропуск яких послався у своїй заяві представник відповідача.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач належним чином не виконує взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, а саме своєчасно не повертає кредит та не сплачує проценти за вказаним кредитним договором, починаючи з 22.05.2008. (а.с.130-134)

При цьому, відповідно до п.5.5 кредитного договору відповідач зобов'язаний погашати заборгованість по кредитниму ліміту, процентам за його користування, по витратам платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором, Правилами користування платіжними картами та Тарифами банка.

Відповідно до п.1.1.1 Договору погашення заборгованості по кредитному ліміту здійснюється щомісячними платежами.

Таким чином судом встановлено, що згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (окремими платежами) в розмірі та в строки, визначені Договором та Правилами користування платіжними картами, та сплачувати проценти за користування кредитом.

Оскільки умовами договору встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Отже, оскільки за умовами договору погашення кредиту повинне здійснюватися позичальником частинами, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту невиконання позичальником цього зобов'язання.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового траншу.

Указана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 30.09.201 у справі № 6-154цс15 та постанові Верховного Суду України від 06.11.2013 у справі № 6-116цс13.

З огляду на аналіз вищевказаних норм Закону, умов договору кредиту та судової практики Верховного суду України, позивач мав право протягом трьох років з моменту останнього платежу відповідачем звернутись до суду із позовом про стягнення заборгованості.

Як вбачається з матеріалів справи, останній платіж відповідачем здійснено у квітні 2008 року, однак за захистом своїх прав до суду позивач згідно штемпеля на позові звернувся 25.04.2016, тобто поза межами встановленого законом трирічного строку. (а.с.4) Даних та доказів, які б свідчили про поважність причин пропуску звернення з даним позовом до суду позивач суду не надав.

Враховуючи встановлені судом обставини справи та наведені норми закону, виходячи з вимог ч.1 ст. 11 ЦПК України, відповідно до яких суд розглядає цивільні справи не інакше як за заверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у зв'язку з пропуском строку позовної давності, про сплив якої було заявлено відповідачем у відповідності до положень п. 3, 4 ст. 267 ЦПК України.

Щодо зустрічних позовних вимог, то суд вважає їх такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.215, ч.3 ст.203 ЦК України підставою недійсності правочину є недотримання вимог того, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При встановленні обставин відсутності у відповідача вільного волевиявлення, яке б відповідало його внутрішній волі, на укладення вказаного кредитного договору, суд виходить з встановлених обставин справи та наявних в матеріалах справи доказів, і надходить до висновку, що волевиявлення відповідача на укладення означеного кредитного договору було вільним і відповідало його внутрішній волі. Даних та належних доказів, які б підтвердили відсутність вільного волевиявлення, яке б відповідало внутрішній волі відповідача на укладення кредитного договору суду не надано. Іншого судом не встановлено.

При підписанні оспорюваного кредитного договору всі передбачені чинним законодавством вимоги для укладення договору дотримані, договір містить всі передбачені чинним законодавством відомості, дотримано всіх вимог щодо змісту та форми його укладення.

Таким чином, виходячи з встановлених судом обставин справи та положень чинного законодавства, яким регламентовано спірні правовідносини, суд надходить до висновку, про відсутність підстав згідно ч.1 ст.215, ч.3 ст.203 ЦК України для визнання оспорюваного кредитного договору недійсним.

Інші зустрічні вимоги про стягнення безпідставно списаних з карткового рахунку, відкритого на ім'я відповідача грошових коштів у розмірі 2027,50 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ складає 50 692 грн. 03 коп. та 3% річних за користування коштами в розмірі 1 379 грн. 99 коп. також не підлягають задоволенню, у зв'язку з необгрунтованістю, оскільки належних та достатніх доказів того, що вказана сума коштів була безпідставно списана відповідачем суду не надано.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3, 5, 6, 203, 215, 253, 256, 261, 266, 267, 610, 612, 1054 ЦК України та ст.ст. 10, 57, 60, 88, 209, 223, 212-215, 223, 292, 294 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 - про стягнення заборгованості, - відмовити.

В задоволені зустрічного позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання договору недійним та стягнення коштів, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду м. Києва через Печерський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Печерського

районного суду міста Києва К.О. Москаленко